EN NETFLIX-SERIE
Snodige, røde klumper.
Er dere bekymret for en zombie-apokalypse?
Hemmelig gulvlem.
Du har et hull i…
Petriskåler hvor de dyrker et eller annet.
Dette er ikke science fiction, det er fakta.
Ja!
-I denne episoden… -Han er i gang.
…møter vi noen av de mest nytenkende,
framsynte og ukonvensjonelle folkene…
Jeg var advokat.
…fra alle samfunnslag.
De har funnet unike løsninger på et problem,
endringer for en hel industri,
eller redusert sin effekt på økosystemet.
Jeg vil gjøre mest mulig.
Nye løsninger for å redde planeten på ulike vis.
Vi vil løse et problem.
Enten ideene er store eller små…
-Det er hvetefrø. -Kom igjen.
…er de alle øko-oppfinnere.
Første stopp er Tasmania.
Vi skal møte øko-oppfinnere som revolusjonerer en bransje
kjent for å ha stor innvirkning på miljøet.
Storfeindustrien.
Husdyr står for 16 % av verdens drivhusgass-utslipp
i form av metan fra fordøyelsesprosessen.
Det er lurt å spise mindre rødt kjøtt
av en rekke helsemessige og økologiske grunner,
har et nytt, tasmansk firma laget et nytt fôr for kveg.
Så om du vil, kan du få i pose og sekk.
Sea Forest dyrker en rød alge ved navn Asparagopsis.
En liten andel av denne algen i dyras mat
kan redusere metanutslippet fra kua med opptil 80 %.
For å forklare, her er med-stifter Sam Elsom.
Vi går til laboratoriet. Vi kan ikke si for mye om…
"Lab-ratoriet?"
Hipp som happ.
Her i laboratoriet begynner prosessen.
Forskningslaboratorium.
Det uttales ikke sånn, Darin!
-Rocky, dette er Darin og Zac. -Hei, Darin.
-Hei, Rocky, hvordan går det? -Bra.
-Rocky, hyggelig. -Zac. I like måte.
Dere har spennende vitenskap på gang, er det så?
Vi koser oss. Det ser bra ut.
Dette er hvor det hele begynner.
Akkurat som å få et frø til å spire før det kan plantes,
er det på hylla, i reagensglass, at algenes liv begynner.
Vi isolerer dem fra de er små celler,
og oppbevarer dem i små beholdere.
De danner fine dusker, flytende klumper.
Når de vokser, faller de fra hverandre.
Vi sjekker dem nøye,
og lar dem vokse i 500 milliliter og opp til fem liter.
Dere oppfant verdens kuleste lavalampe.
Ja, ikke sant? En lampe med farge hadde gjort laben kul.
Absolutt.
Med litt UV-lys kunne jeg ha sett på dem i timevis.
I 2016 var Rocky med på forskningen
som oppdaget at algene hemmet metanproduksjonen.
-Han sto bak det hele.
-Så flott! -Du er metanfjerneren.
Ja, en av dem.
Vi hilser på en metanfjerner.
En av metanfjernerne.
Han er stillferdig, men Rocky er en metanfjernende superstjerne.
Vi må profilere flere som jobber med sånt.
Når algen har fått utvikle seg, tas den ut i havet
og plantes i et eget område ved kysten, hvor det kan bli fullvoksent.
Sam tar oss med ut til anlegget deres,
en kort båttur fra laben.
Her setter de ut det unike tauet.
Det er mikroskopiske sporer fra klekkeriet festet til tauet. For små til å kunne ses.
De settes ut i havet for å vokse.
Så de fester seg til dette?
Ja. Om ca. åtte uker har alle de små algesporene
blitt 30 cm store klumper.
Når vi har nådd oppdrettsanlegget
kastes store kroker ut fra båten.
Krokene brukes til å løfte den såkalte "ryggraden".
Ryggraden er strukket mellom to flyteanker.
Her blir Asparagopsis-algene satt ut for å vokse,
og senere kan de høstes fra ryggraden.
Vi slenger ut algene,
som så vokser opp og ned langs disse tauene.
Ja. Nå skjer det.
Tauet er dekket av Asparagopsis-sporer.
Alge-pølse.
Det sporekledde tauet pakkes i bomull, for å beskytte algene.
Om du lurte, pakningen er nedbrytbar, og går i oppløsning etter fire uker.
Tauene er enkeltliner, plassert 50 meter fra hverandre
her på dette oppdrettsanlegget.
Strenge forhåndsregler sikrer at tauene
ikke skader hvaler, delfiner eller andre havdyr.
-Vi prøver bare å løse et problem. -Ja.
Vi må senke utslippene. Det handler om klimaendringer.
Når det er festet til ryggraden senkes tauet ned i vannet
så neste vekstfase kan begynne. Men vi skal ikke bare se metoden.
Vi skal få se mirakel-algene på nært hold.
Kult.
Det er Asparagopsis.
I dagligtale heter algen "harpungress".
-Den har små harpuner. -Ser den har små pigger.
Utrolig at denne lille, røde planten
kan ha så stor innvirkning på planetens atmosfære.
En liten plante som ingen har vært interessert i,
men som kan redde verden.
Herlig at Darin alltid tror det er greit å smake på det.
Heldigvis er det det.
-Hva sier du? -Ja, godt.
God mat? Kanskje. Det er iallfall bra for miljøet når kyr får det,
fordi det reduserer metanutslippet med opptil 80 % eller mer.
Det kan bidra til å redusere klimaendringene.
Tenk at en liten alge kan ha så stor evne til å helbrede planeten.
Og ingen båttur er komplett uten at jeg får prøve å styre.
Dette er gøy. For en dag!
Raska på, kaptein Zac!
Du er utvilsomt den verste piraten jeg har hørt om.
Kaptein Jack!
Hornet virker!
Å nei, nå er vi i gang.
Er det flere toner? Kan man…
Prosessen begynner i laben, og fortsetter i havet.
Det virker komplisert, men er ikke det.
Og det er kostnadseffektivt.
Tilbake til landjorda, for å se sluttproduktet.
Det er ikke særlig tykt.
Man trenger så mye per ku per dag.
-Hva? -Er det alt? Wow, utrolig.
Så om den kua der borte får så mye på en dag,
-så er nesten all metanproduksjonen vekk? -Omtrent.
Det skal lite til.
En klype tilsatt i maten reduserer kuas metanproduksjon drastisk.
-De ser ikke på engang. -Kom igjen.
Sola går ned.
-Kom igjen, kyr. Dere har kveldens festmåltid her.
Ok, på tide å mate kyrne.
Darin mener han er en ku-hvisker, så la oss se hvordan det går.
Hva er nødnummeret i Australia?
Hei! Kom her.
Mannen som aldri har spist kjøtt skal håndtere kyr.
Ja, bra jobba!
Se på ham!
Han har peiling.
Kom igjen.
Se der. Ikke verst, Darin. Det gikk mye verre i hodet mitt.
Hei, dere.
Kort sagt, når de spiser algen
skjer det en enzymatisk forstyrrelse i metanproduksjonen
som følge av stoffer i tangen.
Da omdannes det som hadde blitt til gass,
metan, om til energi, som dyra bruker til å vokse raskere.
Enzymblokkereren forhindrer fjerting?
Faktisk utskilles 90 % av metanet under drøvtygging.
-Av raping, ikke fjerting. -Wow.
Det er en feiloppfatning. Det er faktisk raping.
Er det sant?
Kuenes supermat.
De ser fornøyde ut.
Hvorfor bruker ikke alle bønder dette?
Du har jo nettopp lært om det, eller hva?
Gi det litt tid, og la oss håpe at det slår an.
Når det gjelder klimaendringer er det knapt med tid.
Vi har sett hvordan en liten sjøplante kan ha stor innvirkning på klimaet.
Nå ser vi på en ny idé for landjorda, som kan ha en lignende effekt.
Vi skal til Orange, New South Wales,
for å lære om hvordan verdens minste organismer
kan løse et stort globalt problem.
Loam Bio er et bioteknologi-firma som består av bønder, forskere og gründere
som vil løse to sammenhengende problemer.
CO2-nivået i atmosfæren,
og dårligere matjord.
Dette er en av medstifterne, Tegan.
Jordbruk og klimaendringer har et innviklet forhold.
Iblant krever innfløkte problemer veldig enkle løsninger.
Flott.
-Du ser vitenskapelig ut. -Føles sånn.
Her forbehandles frø med mikrobiell sopp.
Når de plantes, bindes karbon i jorda.
Prosessen gir næring til avlingene,
og forhindrer at karbonet går ut i atmosfæren.
Reduksjon av CO2 kan bidra til å bekjempe klimaendringer.
-Dette er kult. -Hva skal vi i gang med?
Her foregår all den gode vitenskapen.
Dette er utvalgte sopper som vi har hentet inn fra naturen.
Vi har funnet ut at de ikke bare gir større avlinger,
men også mer næringsstoffer.
Det er interessant med tanke på matproduksjon.
Det kan forbedre matsystemets helse, som er veldig viktig.
Dette er hvetefrø, lette å kjenne igjen. Ofte brukt i bakervarer.
Når vi planter disse til vår neste avling…
Vi har gjort soppene om til et produkt.
Vi får økt innhøsting, mer næringsrik jord,
og samtidig trekkes mye karbon ned i jorda.
Matjord verden over har mistet mellom 20-60 %, avhengig av lokasjon,
av karbonet i jorda som følge av industrielt jordbruk.
Soppene på bordet ser uanselige ut,
men når man skjønner hva de faktisk gjør,
ser du hvor utrolige de er.
Det er interessant hvordan de, som er så små og ubemerkelige,
kan være grunnlaget for å løse klimaproblemet.
Det er kult. Jeg vet om et par skrekkfilmer som begynner sånn.
Noen av soppene slipper ut,
går inn i kroppene våre og tar over hjernen.
Er dere redde for en zombie-apokalypse?
Heldigvis har forskerne våre sjekket alt som kan minne om en skrekkfilm.
-Sikker på at de fant alt? -Absolutt.
Tror du har et hull i…
La oss se på jorda. Jeg vil se hvordan det faktisk fungerer.
-Flott, det gjør vi. -Herlig, takk.
Vi fikk se hvor frøene behandles i laben, og testes i drivhuset,
men den faktiske testen for Loam Bio er her, på en ekte gård.
Ioniq-en kjører i terrenget.
Er det bare meg, eller glor kuene på oss?
Hei, folkens.
Nå ignorerer de oss bare.
Ja, dere forstår meg.
Darin har funnet lykkestedet sitt, og ser for seg en samtale med kyr.
Jeg kunne ha sagt mer, men vi er framme.
Vi skal møte bonden og medstifteren av Loam Bio, Mick Wettenhall.
Hei, står til?
-Bra, og du? -Bra.
-Darin. -Darin. Mick her.
-Hyggelig, Mick. Zac. -Hyggelig.
Oi, jeg er spent. Hvem andre har du med?
Dette er arbeidsstyrken.
Frank, Oompah, Pepper og Goober.
-Goober! -Goober.
De ser slitne ut.
Vi må kose med hundene.
Vi har snakket med Tegan, og ble opprømt av inokuleringen
og soppaktiviteten…
Kult, eller hva?
-Så spennende. -Fascinerende.
Med mange års erfaring innen korn- og bomullsdyrking
kan Mick vise hvordan de behandlede frøene gror i jorda.
Hva slags problemer oppstår uten nok karbon i jorda?
Karbon er avgjørende for alt som skjer i jorda.
Evnen til å holde på vann, næringsinnhold,
vannfiltrering, alt er forbundet med karbon.
Med mye karbon trenger vi mindre regn,
mindre gjødsel, og alt som følger med det.
Under beina våre, i selve jorda…
Hva har du sett etter at dere begynte? Hva merker man?
Ja, du kan se. Vi setter i gang.
Typisk ser man at jorda er mye mørkere.
Det kan man se, og den har en særegen lukt.
Ja, få kameraet nærmere.
Sist jeg tok en jordprøve på denne åkeren var det omtrent 2,5 % karbon.
Og hva er målet?
Så mye som mulig.
I USA er gjennomsnittlig karboninnhold i jorda mellom 1-4 %.
Loam Bios har oppimot 6 %.
Jo mer karbon du kan binde i jorda, jo sunnere er den.
Avlingen blir sterkere og mer næringsrik.
Men det andre biproduktet er såkalt karbonbinding.
Det betyr at karbon trekkes ut av lufta og ned i jorda,
som faktisk kan redusere CO2-nivået, og bremse ned klimaendringene.
Og de slipper å slutte med det de driver med.
Fortsett som før, og så tilfører vi teknologien.
Alle sier: "En teknisk løsning."
Det er ikke det. Det er bare et verktøy.
Et verktøy som nabobonden bruker, og du sier:
"Jeg fikk så og så mye karbon av den teknologien.
Mick ved siden av brukte et annet system, og fikk mer karbon.
Da vil jeg også bruke det."
Bønder lærer av naboen.
-Ja. -De ser alltid over gjerdet.
De hører ikke på selgere eller forskere. De lytter til bonden som prøver noe.
Den kraften må vi utnytte.
Reell endring i verdens CO2-nivå kommer ikke fra én gård.
Det må bli den nye standarden for alle gårder.
Men større utbytte, mer næringsrike varer og sunnere jord for framtidig drift
er gode insentiver for å få bønder til å bytte.
Loam Bios avanserte landbruksmetoder gir bedre avlinger,
samtidig som at planeten leges.
Prosessen er en del av et større konsept kalt regenerativt landbruk.
For en mer inngående forklaring, se her.
Når vi snakker om global oppvarming nevnes ofte en av hovedårsakene,
karbondioksid.
Hei, du trenger ikke være formell. Kall meg CO2.
I vann lager jeg en brusende drikk. Det er kult.
Ja, men med for mye i atmosfæren øker den globale temperaturen,
som fører til mange problemer. Det er ikke det.
Det er jeg lei for, altså.
-Men det fins håp. -Hvordan da?
-Med regenerativt landbruk. -Rege-hva for noe?
Regenerativt landbruk er et system som lar bønder helbrede jorda,
som gir sunnere, mer næringsrike avlinger.
Samtidig kan det reversere effekten av CO2.
-Kult! -Det er det!
I regenerativt landbruk brukes ikke sprøytemidler.
Metodene innebærer å slutte å pløye, ulike fangvekster, og andre metoder.
Det gir ikke bare sunnere mat, men også den ønskede karbonbindingen.
Går det bra?
Jøss, det er fest her nede! Hei, hva heter du?
Ja, han klarer seg.
Øko-innovasjon kan skje bare ved å være skeptisk til systemer
som har eksistert i årtier.
Ofte brukes "Sånn har det alltid vært"
som grunn til å beholde gamle systemer.
Men midt i Sydney, i dette uanselige toetasjes huset fra 1800-tallet
brytes alle regler.
Takket være eieren, Michael Mobbs,
er huset ikke tilknyttet offentlige tjenester.
Hvordan klarer han det? Det får vi snart se.
-Hei. Zac. -Hei.
-Zac, fint å møte deg. -I like måte.
-Hei, Darin. Hyggelig. -Velkommen.
-Du er altså "off-grid". -Ja.
Hvordan skjedde det?
-Det var… -Du er midt i byen.
Ærlig talt var det en barnslig reaksjon på å få høre at det ikke gikk an.
-Så… -Herlig.
-Jeg var advokat før. -Du var advokat.
Jeg var med på en offentlig høring om hvordan Sydneys vann håndteres.
Jeg hadde to unge barn,
og kona og jeg ville bygge ut kjøkkenet og badet.
Under renovasjonen på tre måneder koblet vi oss av vann og kloakk,
og installerte solcellepanel.
De siste 24 årene har vi ikke sluppet ut kloakk. Se her.
Fem meter bredt. Regnvann slipper ikke ut.
Jeg har hatt to millioner liter vann her.
-To millioner liter? -To millioner liter kloakk.
Og kloakken er behandlet.
Jeg trengte data, så annenhver uke tok vi prøver her,
og et laboratorium sammenlignet det med byens vann.
Mitt var renere, hver gang, i 12 måneder.
-Renere enn byens vann? -Ja.
Nå er jeg frigjort.
Folk er bekymret for planeten, og jeg også, men jeg kan leve som normalt.
Jeg kan bruke vann uten å gjøre skade.
Jeg kan også dusje lenge, uten å gjøre skade.
Ok, nå er vi interessert.
Tre ting må til for å være "off-the-grid". Du må være selvforsynt med strøm og vann,
og kunne bli kvitt avfall. Hvordan gjør Michael det?
-La oss se systemet. -Kom inn.
-Jeg vil se det. -Jeg er spent.
Kult.
Jeg må si, når man går inn ser det ut som et vanlig hus.
Men det har en ganske unik sjel.
Rart, det føles veldig avslappet.
Veldig.
På natta drives huset av batterier.
Batterier varer lenger, eller mindre lenge,
avhengig av hvor ofte de blir utladet.
Det denne luringen gjør på dagtid
er å omgå batteriene, og sender strøm rett til lysene.
-Kult! -Er ikke det kult?
Så du får 50 % mer ut av batteriene.
-Absolutt. -Fantastisk.
-La meg vise dere batteriene. -Perfekt.
Om dere står her borte…
-Der nede. -Ja, se der.
Batterier passer bra i kjelleren, fordi temperaturen er stabil.
-Det er kjølig. -Ja.
Ikke i veien, og effektiviteten ivaretas.
-Har du en "It"? -Hva?
-Har du en "It"? Et monster? -Nei.
Ikke fan av Stephen King.
-Ingen sover der nede? -Ikke enda, men du kan få rollen.
Står over.
Jeg må spørre om vannet.
-Ja. -Resirkulering, oppsamling.
-Jeg brenner for det. Kom og se. -Jeg også.
Se den edderkoppen.
Hei, kamerat.
Hurra, Australia!
Dette vannet…
Nå er vi i gang.
Samlet på taket.
100 % regn.
Sjekket annenhver uke i 18 mnd, og er renere enn byens vann.
-Det er godt. -Er det ikke deilig?
-Smaker godt. -Skål for godt vann.
Frakoblet, rent vann fra himmelen.
Det er godt å høre fra folk som setter pris på vann.
Vi må gjøre sånt. Bruke det som faller gratis på taket.
Absolutt.
Har du noen gang gått tom?
Jeg begynner å gå tom.
-Jaså? -Ja.
-Fordi det regner mindre? -Ja.
Og det er ujevnt fordelt.
Så omtrent to-tre ganger i året, av og til fire ganger i året nå,
tar jeg med noen egg til naboen.
Så spør jeg om jeg kan låne hageslangen.
-Jeg vil ikke, men… -Akkurat.
Ofte når jeg gjør det, kommer regnet.
-Det er en regndans. -Det er… Han leker med meg.
Kort sagt går halvparten av vannet vi bruker, iallfall i Australia,
til å spyle ned i do, og å vaske klær.
Hvorfor bruke dette…
Det rene, herlige vannet.
…til å spyle ned?
Jeg har aldri tenkt sånn på det, men det er sant.
Miljøvernbyrået hevder at toaletter står for ca. 30 %
av husholdningers vannforbruk i USA.
De fleste boliger i USA
har ikke et gråvannsystem for å samle vann fra dusj, oppvaskmaskin og vask
som kan resirkuleres til bruk i toalettet.
Men det hadde vært mye kulere.
Det er utrolig. Jeg føler at alle, i teorien,
vil bidra til noen av disse tingene.
De vil bruke mindre energi, og at vannet skal være rent og naturlig.
De vil ikke leve avsondret, men tiltakene virker kompliserte.
Vet ikke hvorfor. Alt du snakker om virker enkelt.
-Det er det. -Ja.
Og det er viktig for meg å høre.
Folk blir nedslått av å høre: "Det kan jeg ikke." Men se!
Jeg er bare en vanlig australier. Det jeg gjør her, gjør bønder på landet.
Husk at Michael lever "off-grid", så å si, men ikke i ødemarken.
Han bor midt i byen, og er omgitt av strøm- og avløpsnettet.
Det er relevant for en avsides gård,
men å se det midt i byen skiller seg ut. Det er fantastisk.
-Takk for en fin prat. -I like måte.
Mange takk. Det var kult.
Utrolig hva du har fått til, takk for omvisningen.
Dette er den røde tråden i det vi vil oppnå, og sikter mot.
Det er hensikten med showet.
-Respekt. -I like måte.
Jeg har ikke TV, men jeg så showet deres om Island.
-Flott show. Mer, takk. -Så flott.
-Takk for bidraget. -Ja.
Takk for at du var med.
Michaels bærekraftige hus viser hva framtiden kan bringe,
og endringene han gjorde er et godt eksempel på
effekten som bare én person kan ha på miljøet.
Men bare å være tilkoblet nettet og bytte til solkraft
kan ha en positiv innvirkning på planeten.
Byer og kommuner vil trolig alltid trenge
kollektiv infrastruktur for å fungere effektivt.
Vårt neste stopp vil vise at det er mye kraft i
kollektiv deling av energi i stor skala.
På denne tomta i Victoria ligger en liten gård.
Avlingen er vind.
Den høstes av 39 turbiner
og genererer 80 megawatt med strøm.
Det er nok til å gi ren strøm til 50 000 boliger.
Dette er Crowlands vindfarm.
Siden 1887 har mennesker brukt vind for å lage strøm.
Med økt virkningsgrad blir vindkraft en viktig bestanddel
for ren, fornybar energi verden over.
Vindmøller er ikke noe nytt,
men metoden for å fordele strømmen fra denne vindfarmen er ny.
Vi skal få høre hvordan av overborgermesteren av Melbourne.
La oss anerkjenne at det er en kul tittel. Overborgermester.
-Så fint, takk. -Hei, Rachel.
Og CEO for Pacific Hydro Australia.
Ja, akkurat.
Det er mye større enn jeg trodde.
Det er vanskelig å tro at det er 100 meter til navet,
og så 42 meter til tuppen av bladet.
Et så stort prosjekt…
Vi har 30 slike maskiner. Det er en stor vindgård.
Det heter Melbournes program for fornybar energi.
Det har banet vei,
fordi det viser at store strømkonsumenter
kan jobbe sammen for å motvirke klimaendringer.
Vi kunne ikke gjøre det alene.
Vi måtte samle store energikonsumenter for å gjøre det lønnsomt.
Det måtte være stort nok til å inngå en strømavtale med Pacific Hydro.
Store strømkonsumenter dannet et samvirke, og støtter prosjektet til lavere pris.
Samtidig bruker de vind i stedet for fossilt brensel.
Litt av et prosjekt for en by.
All strøm som brukes av byen Melbourne,
alle gatelamper,
alle ellipsemaskiner på offentlige treningssentre,
alle podcaster som lages på et av bibliotekene våre
får strøm av 100 % fornybar energi fra denne vindfarmen.
Samarbeidet med Pacific Hydro har vist
at det går an å stå sammen for å løse dette.
Nå, i hele Australia,
jobber 39 ulike byer med lignende prosjekter.
5 % av utslippene er eliminert.
Kult.
Den er stor,
og det er mekanikk og elektrisitet.
Hva slags musikk liker turbinene?
De er "metal fans".
-Akkurat. -Si fra om det er noe.
I Australia blir vindkraft mer konkurransedyktig.
Nå ser vi at store kullkraftverk må stenge fordi de ikke er konkurransedyktige.
Skal vi søke ly fra vinden og se på turbinen?
-Ja. -Vi går inn.
Gleder meg.
Hvordan kan vanlige folk hjemme
presse myndighetene sine til å gjøre noe lignende?
Finn en strømleverandør som kan selge fornybar energi,
det er en god start.
Og fortell lokale folkevalgte at du vil ha fornybar energi,
og framskritt. Dette er framtidas energi.
Vi bør gå over til det nå, for kommende generasjoners del.
-Hører du den gå rundt? -Det er uunngåelig.
Det er et helt hus her inne! Enormt!
Se her. Innsiden av en vindmølle.
Wow.
Strømmen kommer ned her, gjennom en samleskinne i aluminium,
over til kablene og bort til boksen ved Sally.
-Heldigvis er den av. -Med en stor inverterer?
Ja, akkurat. Så går det ut gjennom boksen utenfor,
og gjennom bakkekabler til strømnettet.
Så går det rett til rådhuset, så når jeg skrur på lyset på kontoret
vet jeg at det kommer herfra.
Det er universiteter, kunstutstillinger og forretninger i området
som får strøm fra dette vindmølle-samvirket.
Jeg skjønner hvorfor de virker så bra!
-Han er i gang! -Oi!
Wow.
Kraftig vind.
Ja. Tenk hvordan det er der oppe.
Hjelmen min!
-Sånn er det med vind. -Stemmer.
Det var fantastisk.
Det vi har lært her kan gjentas igjen og igjen
over hele Australia, og verden.
-Ja. -Fantastisk.
-Takk for at dere var med. -Takk for at dere kom, fint å møte dere.
-Hyggelig. -Min fornøyelse.
-Bra, Darin. -Takk.
-Herlig. -Hold på hjelmen.
-Ja, skal prøve å passe på den. -Jeg skal ta meg av ham.
Takk, kompis.
Mye matemballasje brukes én gang. Det blir sjeldent resirkulert,
og utgjør nesten halvparten av det kommunale avfallet i USA.
På vei til neste mål
fortalte Darin meg om grønne, nytenkende firmaer som vil løse det.
Det gjør meg opprømt. Når du ser at det fins firmaer
som tenker nytt med plantefibre
for å få slutt på engangsplast.
De jobber med verdens største selskaper, og ingen vet om det!
Ved å hjelpe store selskaper i matvareindustrien
erstatte plastemballasje med nye plantebaserte løsninger
får man en øko-innovasjon som kan ha mye å si for planeten.
-Det er utrolig. -Ja.
Vårt siste besøk utenfor Melbourne
er hos et ektepar som vil forandre filmverdenen.
Det vil si, strekkfilm.
Det brukes ofte for å pakke inn mat,
som i teorien gir mindre avfall, men er som oftest av plast.
I tillegg til å være petroleumsbasert
er det ikke nedbrytbart.
-God dag. -Hei.
-Hei! Kom inn. -Velkommen.
Jeg er Jordy.
Dette er Julia og Jordy, som eier Great Wrap.
Dette er fabrikken vår. En liten pilotfabrikk.
Vi har store vyer.
Vi skal kjøpe maskiner to ganger større enn dette stedet.
For øyeblikket har vi bare dette leketøyet.
Med det lager vi små mengder strekkfilm.
-Alternativ plastinnpakning. -Stemmer.
Vi bruker biopolymerer, såkalt bioplast.
Komposterbar, nedbrytbar strekkplast.
Hva er vanlig film laget av? Tung plast?
-Petroleumsbasert plast, ja. -Bare plast.
Det er fælt. Det tar 1000 år å bryte det ned.
Det blir til mikroplast, og havner i havet.
Ti prosent av verdens olje brukes til plast.
Det er avskyelig.
Vi så det enorme problemet med emballasje,
og de to utrolige ideene som aldri hadde gått i hop.
Prosessen er litt innviklet, men kort sagt,
i stedet for petroleumsbasert strekkfilm
bruker Julia og Jordy plantebasert avfall.
Det stemmer, planter som ellers hadde blitt kastet.
Vi fant et firma i Idaho som brukte potetavfall.
Kort sagt, all søpla.
Skall og rester fra produksjon av pommes frites og potetgull.
De brukte det til å lage biopolymerer.
Jeg tenkte: "Så sprøtt.
Det er biologisk nedbrytbart i vann.
Hvorfor bruker vi ikke det?"
Vi fant ut at 150 000 tonn plastfilm
havner på deponier i Australia hvert år.
Så effektmessig er det en stor andel som kan elimineres.
Vi så at vi fikk størst effekt av å lage strekkfilm.
Vi forbedret stadig formelen,
og endelig er det like billig som plast.
-Samme pris? -Ja, så nå er det ingen unnskyldning.
Niks. Ingen prisforskjell, ingen unnskyldning.
Det må bare ta av, og det skjer.
Vi blir kontaktet av store butikkjeder i USA og Australia,
og noen av verdens største gruveselskaper.
Alle vil bruke strekkfilmen vår, fordi alle vet hva problemet er.
Det står i aksjeeieravtalen vår at planeten er viktigere enn profitt.
Så om investorer vil være med, må de skrive under på det.
Igjen ser vi bevis på at å ta vare på jorda kan være profitabelt.
-Så dere råstoffet i kassa? -Vil dere se biopolymeren?
-Ja, vi vil gjerne se. -Kom og se.
-Her er det. -Wow. Kan jeg…
Ja, bare ta på det.
Så dere lager pellets først, og så smeltes og omdannes det?
-Ja. -Veldig likt som i plastindustrien.
Ja, vi bruker det samme utstyret.
Kort sagt brukes en fermentasjonsprosess i starten
for å få ut stivelsen vi trenger.
Vi bruker fortsatt litt oljebasert,
og blander det sammen til vår hemmelige formel.
Vi sender det inn her, hvor det smeltes, og så kommer det ut film der borte.
Hva brytes det ned til i havet?
Det som skjer er at frukt- og potetavfallet hadde råtnet,
blitt til metan og havnet i atmosfæren. Det er 30 ganger mer potent en CO2.
Så når det brytes ned til karbon, selv i havet,
er det 30 ganger bedre enn alternativet.
Og det brytes fortsatt ned, og gjør ikke skade.
-Hvor mye av dette er potetstivelse? -Omtrent 65 %.
Og resten er…
En oljebasert polymer.
Så det er fortsatt delvis laget av olje, og neste steg,
som vil skje om noen måneder, er 100 % fruktavfall.
Wow.
Og dette er sluttproduktet.
Det føles og ser ut som stoffet vi er vant med,
men hvor godt virker det? Vi må teste.
Det er utrolig! Føles som det min mor pakket matpakkene mine i.
Helt likt.
Hvor lang tid tar det før det brytes ned?
I hjemmekompost brytes det ned på to uker.
På et industrielt kompostanlegg vil det ta en uke.
Sendes det på deponi, brytes det ned på seks mnd.
Snurr rundt!
Jeg visste det kom. Jeg så det i øynene hans.
-Jeg vil ikke sløse med plast. -Nei.
Det er ikke plast.
Vær så god.
-Så kult. Gratulerer. -Takk.
Det blir store år framover.
Mye CO2 kan fjernes fra atmosfæren, og plast fra havet.
Hva er det store målet?
Vi vil gjerne se en verden der det ikke produseres plast
som er petroleumbasert. Det er drømmen.
Vi vil fortsette å utvikle produkter med formelen vår,
og fortsette å gå etter de store kategoriene
til det ikke fins mer plast i verden.
Og i dag kalibreres maskinene,
så produktene fra dette samlebåndet skal komposteres.
Det er så kult.
Dere har gjort valget veldig lett. Det er ingen tvil.
Nei, det er lett.
Dere har løst et enormt problem.
Er det sterkt nok?
Jeg vil ikke være forsøkskanin.
Det er en kul positur.
Hvorfor holdt jeg armene sånn?
Jeg skal bryte meg løs.
Ja!
-Trodde ikke det ville gå. -Dere må øke strekkstyrken.
Pakket og klart.
Klimaendringer, ressursmangel,
luft- og vannforurensning gjør at jorda er utslitt.
Men det fins alltid håp. Temaet i denne episoden,
øko-innovatører,
kan bidra i alle aspekter av våre foranderlige liv.
Vi er på vei inn i en ny fase av teknologisk utvikling,
og øko-innovasjon er et nytt, vedvarende mål.
Det er godt å se så mange bedrifter, gründere og investorer
tar utfordringen om å finne metoder som dekker kundens behov
mens skadene på økosystemet minker,
eller enda bedre, reparerer jorda.
Ideene må ikke være perfekte,
men viljen til å gjøre små endringer, og ta små steg i riktig retning,
kan etter hvert gi store utslag.
Og de gamle metodene vil forhåpentligvis bli utryddet,
før vi blir det.
Se på det.
Denne episoden nærmer seg slutten, akkurat som vårt opphold i Australia.
Vi feirer med et siste måltid, og reflekterer over den flotte turen.
Er ikke Australia topp?
Jeg elsker det.
Tipper dere vil få en slags nabo snart.
Her er hovedretten, som vår chef skal få forklare.
Wow!
Dette er wagyu-biff
med potetball, blomkålpuré, gresskar og macadamianøtter.
-Wow. -Vær så gode.
-Lukter utrolig, takk. -Takk, chef.
Det er så mye å ta med seg fra denne reisen.
En viktig ting er kontakt med naturen, hvor enn du er.
Som vi så hos Joost. I hjemmet og nærområdet.
Det har alltid vært poenget med dette. Det handler ikke om å redde planeten.
Hvor begynner jeg?
Planeten vil klare seg med eller uten oss.
Det handler om at folk inspirerer andre til å ta gode, velinformerte valg,
for å leve så sunt og lykkelig som mulig.
Du er også en ingrediens, en viktig del av prosessen.
Vi må spørre hverandre
om vi skal overleve i 20 000 år til, eller om utrydder vi oss selv.
For å nyte vår fantastiske planet, og alt den kan by på…
…og gjøre den bedre enn den var, for neste generasjon.
-Skål for framgang. -Skål, kompis.
-Glad i deg. -Glad i deg.
Takk, folkens. Ses neste gang.
Vi anerkjenner Australias tradisjonelle eiere.
Vi takker de eldre for å ivareta minner, tradisjon, kultur og håp
for aboriginer og folk fra Torresstredet.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl