PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Představte si obrovskou katastrofu.
Co zničila vše, na čem závisíte.
Klapka!
Kam byste šli?
Co byste jedli?
Dost citrónové.
Je to také pesticid.
Co byste pili?
To je váš signál k pití mléka?
Kde byste brali elektřinu?
Máme tady celkem 30 solárních panelů, které můžou zásobit
všechny naše sousedy.
Jak byste přežili?
Abychom to zjistili, navštívíme malý ostrov v Karibiku.
Tento ostrov je skvělá případová studie pro udržitelný život,
protože je to takový mikrokosmos.
Jídlo, voda a energie jsou hlavními pilíři moderního života
a zde jsou všechny tři neustále v ohrožení
kvůli zvýšené aktivitě hurikánů, způsobené světovými klimatickými změnami.
Přišli jsme se učit od přeživších…
Děkuji.
...a zjistit, jak lidi plánují budoucnost.
Tohle je Portoriko.
Proto jsem s tímhle začal.
Říkal jsem si: „Co je dost?“ A přišlo mi, jako bych byl...
- Na běžícím páse. - Jo, na páse.
A říkal jsem si: „Co to dělám?“
Začneme hezky od začátku.
Před pár lety jsem potkal Darina.
- Necítím nohy ani ruce. - Jsem na tebe hrdý, brácho.
Jo.
Je to guru zdravého životního stylu a superpotravin.
Ano, skvěle. Díky moc. Vážím si toho.
Dalo by se říct, že na to téma napsal knihu. Doslova.
Zdravý životní styl, pevné zásady.
S Darinem cestujeme kolem světa, abychom získali nové perspektivy
na některé velmi staré problémy.
To je Matka Země, brácho.
Hledáme zdravá, udržitelná řešení pro život na Zemi...
Páni.
...a všechny, kdo na ní žijí.
Toho šílenýho bělocha si nevšímejte.
A hej, jíst se musí, ne?
Nemusíš to jíst.
- Jak se to tak hýbe? - Panebože.
Je na čase se vrátit na Zem.
Neskutečný.
Naši cestu začínáme tady, v přístavu ve starém Old Juanu,
kde nás hned přivítá teplý, slaný vzduch a čerstvý pocit...
Kontrola.
...do čeho jsme se to dostali?
Páni, kámo. Tohle je boží. Podívej!
PŘÍSTAV SAN JUAN STARÝ SAN JUAN, PORTORIKO
Panebože, to je super!
Moc mě těší! Všechno nejlepší.
Tady ve starém San Juanu je hudba a umění všude.
Na každém kroku cítíte bohatou historii.
Některé ulice lemují původní dlažební kostky z 19. století.
To je starý.
Kámo!
- Sleduj! - Hustý.
Viděli jste to? Podívejte se!
Čeká nás toho hodně a budeme tu chvilku,
takže se rozdělíme.
Zatímco Darin pátrá po místních zdrojích jídla
v místních obchodech, trzích a restauracích,
já jedu do vnitrozemí za někým,
kdo se nedávno stal známou tváří v příběhu Portorika.
Nemůžete navštívit Portoriko, aniž byste si uvědomili,
co se tu stalo k dnešnímu dni téměř před rokem.
A to mě přivádí k tomu, proč jsem tady, sám na tomhle stadionu:
Hurikán Maria.
Zdravíčko.
- Jak se máte? - Paní starostko.
Tohle je Carmen Yulin Cruzová,
polarizující a kontroverzní starostka města San Juan.
A většina světa ji neznala,
dokud na ni nedopadlo světlo hurikánu,
když bojovala o federální pozornost pro katastrofu na tomto území USA.
Po 20. září máme úplně novou perspektivu.
Jak jsem tady, cítím tu atmosféru.
Viděl jsem pár fotek.
Svět přemýšlí o Marii, ale 15 dní předtím tu byla Irma. Takže...
Nazvala byste to klid před bouří, ale je to bouře před bouří.
Neměli jsme elektřinu.
- Ještě od Irmy? - Ještě od Irmy.
Představte si, že tady spí 685 lidí.
Asi tři dny se nikdo nedostal ven.
Takže to bylo opravdu drsné.
A kde jste byla vy?
Tamhle. Za těmi dveřmi. Tam jsem byla já i moji pomocníci.
Žili jsme tu tři měsíce.
Už nikdy nebudeme stejní.
Nikdy nebudeme... Já jsem jiná,
než jsem byla 20. září.
Viděla jsem věci, které by nikdo neměl vidět...
v době „míru“.
Tomuhle říkáme Zeď naděje.
Páni.
DUHA JE NEJJASNĚJŠÍ PO BOUŘI.
Takže všichni, kdo přišli pomoct,
nebo se na nás aspoň přišli podívat, se podepsali.
Fat Joe se podepsal tady, Spike Lee se podepsal...
- „Je tady Brooklyn, Spike Lee.“ - Jo, jo.
- Bernie Sanders se někde podepsal. - Vážně?
Tohle je od odborů. Odbory byly úžasné.
Jejich AFL-CLO přivedla 327 dělníků, takže...
Teď je řada na vás.
- Já? Vážně? - Ano.
- Páni. - Musíte se podepsat.
Kdybyste... Jestli chcete, podepište se tady.
Spousta těchhle lidí opravdu hodně přispěla.
Určitě se mám podepsat?
Ano, a řeknu vám proč.
- Je dobré to šířit... - Rozhodně.
...ohledně změn klimatu, a že to opravdu
má dopad na životy lidí.
A zadruhé, o tom, že v Portoriku stále
potřebujeme zásadní proměnu.
A váš hlas je důležitý, takže nám pomůže po celém světě.
Děkuji. Vezmu to a vaši poselství
a donesu je tak daleko, jak to půjde, protože to je pravda.
- Změna klimatu je 100 % skutečná. - Takže nate.
Přímo tamhle.
Je to víc, než jen napsat jméno na stěnu.
Uvědomuju si, že je to slib, který chci dodržet.
Chci pomoct Portoriku.
Chci si tu čest zasloužit, stejně jako své místo tady.
Jedinou otázkou je,
jak to udělám?
Takže teď jste oficiální zastánce Portoričanů.
Jsem na to hrdý.
DRŽTE SE, S LÁSKOU...
Jedeme do jedné z komunit v Encantě, která se jmenuje Cantara.
Strávili 14 dní s vodou po pás.
- Panebože. - Tady byla voda.
- Páni. - Ta devastace byla tak nesrovnatelná.
Nikdy nešlo o to znovu postavit ty budovy.
Šlo o přestavbu a proměnu lidských životů.
Myslím, že to poselství je teď údernější.
To ano.
Víte, vláda někdy selže,
ale lidé najdou způsob, jak si navzájem pomoct.
Něco vám ukážu. Vidíte ty modré střechy?
- Ano. - Jsou to jen plachty.
Takže až přijde další hurikán,
budou úplně odhalení.
Páni.
A...
víte, je tu...
Je tu ten problém s úmrtími. S počtem mrtvých.
Slyšeli jsme, že to číslo upravili.
Nejdřív to bylo 64,
protože započítali jen lidi, kteří zemřeli přímo
kvůli té bouři.
Ale podle studie z Harvardu je to víc než 4 645.
- Vážně? - Takže zemřely tisíce lidí.
SOS POTŘEBUJEME VODU / JÍDLO !!
Největší škodu nezpůsobil jen hurikán,
ale nedostatek snahy o zotavení po něm, což zvýšilo počet mrtvých.
Svým způsobem to je katastrofa způsobená člověkem,
stejně jako přírodní.
To, co jsme se tady naučili, bychom si měli vzít k srdci,
aby se to nestalo nikde na světě...
Jsme na tom stejně. Já...
Jsem rád, že o tom mluvíme, protože myslím,
že Portoriko je pro mě v určitém měřítku mikrokosmos
celého světa.
Co se stane, až to zasáhne New York?
Globální oteplování se děje.
- Hurikány přijdou. - Rozhodně.
Já říkám: „Nepřestavujme, změňme se.“
Čím víc devastace vidím,
tím těžší je uvěřit, že je to americké území.
Připadám si nepozorně.
Přijde mi, že každý, koho tu potkáme,
se snaží den co den přežít,
zatímco se připravuje na blížící se bouři.
Zacu, Maria.
Hola, Mario.
Starostka Cruzová tvrdě pracovala na tom, aby změnila způsob života Portoričanů tím,
že přehodnotila tradiční infrastrukturu své komunity.
Místní vláda se snaží obnovit elektrickou síť
odolnějšími modely...
a přidává solární panely, kde to jen jde...
a buduje komunitních přístřeší pro nejzranitelnější oblasti.
Takže tohle je její dům. Vážně.
Ale musela se přestěhovat sem.
Pastor z našeho kostela dělal tu střechu.
Vidět, jak je věčná,
přes to, o kolik toho přišla a co zažila,
vede k pokoře.
Maria a její manžel v podstatě táboří
naproti hromadě suti, která byla kdysi jejich domovem...
kde vychovali čtyři děti.
Takže je tu Hugo, Georges, Irma, Maria. Jak moc dokážou...
Kolik ztrát za ztrátami dokážou lidé zvládnout?
Tohle jsou očividně trosky, zbytky toho domu.
Proč je to pořád tady?
Protože je její manžel postižený, nemohla to všechno dostat ven.
- Ona to musela všechno dělat sama? - To všichni.
- My všichni. - Dobře.
Posbírali jsme 130 milionů kilo.
- Sto třicet milionů kilo trosek? - Za čtyři měsíce. V San Juanu.
- Sto třicet... - V San Juanu?
Ano.
Bylo by mi ctí a potěšením vám pomoct něco z toho vynosit.
Můžeme to zorganizovat a já dojdu pro pár členů mého týmu.
Souhlasila by?
- Ano? Si? - Si!
Tak jo, dobře. Fajn.
Žádná nadace, žádná byrokracie, žádné čekání.
Jen potřebuju Darina...
Je tady!
...tým a dodávku.
Asi nejlepší způsob, jak se nemyslet na sebe, je pomáhat ostatním.
Darin pro takovéhle výzvy žije.
Takže nejdřív to hlavní, uklidíme ty trosky. Připraveni?
- Hřebíky sem. - Jo.
Opatrně.
Představte si, že to děláte jednu ulici za druhou,
- komunitu za komunitou. - To nedokážu.
Jo? Pěkný.
V tom autě už není místo?
Řekla, že je šťastná, protože jste dodržel slovo.
Rádo se stalo.
Díky moc.
Někdy si neuvědomujeme, jak i naše nejmenší pomoc
může udělat obrovský rozdíl.
Naše práce tady dnes byla jen zrnko písku,
ale teď mám oči otevřené, abych...
Nevím, jak je ten problém vážně velký.
Jednou ze základních životních potřeb je střecha nad hlavou.
Ale potřebujeme také potravu.
Portoriko dováží asi 85 % svého jídla.
Po hurikánu toto číslo ještě vzrostlo,
protože mnoho farem, včetně úrody, bylo úplně zničeno.
Hej, hej, hej.
Lidumil, autor bestsellerů, oceňovaný šéfkuchař
a majitel restaurace s michelinskou hvězdou.
To je jen pár charakteristik šéfkuchaře Joseho Andrése.
Krátce po bouři
se šéfkuchař Andrés objevil, když systém selhal.
On a členové jeho organizace, World Central Kitchen,
neúnavně pracovali ve všech kuchyních po celém ostrově,
aby dokázali uvařit 150 000 jídel denně.
K dnešnímu dni šéfkuchař Andrés a jeho 19 000 dobrovolníků
rozdali 3,6 milionů porcí
a dostali se do každé obce v Portoriku.
WORLD CENTRAL KITCHEN #CHEFSFORPUERTORICO
World Central Kitchen investuje do budoucnosti Portorika tím,
že buduje granty na pomoc místním farmářům.
To opravdu rád slyším.
Jo, a to, co teď dělají, dělají proto, aby zajistili zlepšení komunity
a vytvořili udržitelné jídlo.
Se změnou klimatu se musí změnit i Portoriko,
a to platí hlavně pro farmáře.
- Páni. - Podívejte.
Frutos del Guacabo je družstvo 50 farem,
vedené manželským týmem Effrona Robiese a Angeline Martinezové.
Přišla se s námi setkat i Griselle Via z World Central Kitchen.
Takže všechno, co vám ukážu, má dva nebo tři účely,
protože to musí být co nejudržitelnější.
Například jsme tak blízko k vodě,
že musíme použít marakuju, abychom se zakryli.
Marakuja funguje tak trochu jako bariéra proti větru.
Tohle je amarant a používáme ho na hubení škůdců.
Uvidíte ho po celé farmě.
A brouci po něm prostě jdou?
V tomhle zařízení nepoužíváme žádné pesticidy,
takže musíme použít přírodu.
Navíc je to velmi prospěšné zrno.
Čemu to je podobné? Něco jako quinoa?
- Je to jako quinoa, jo. - Páni!
Obsahuje hodně bílkovin a antioxidanty.
To, že má pro farmu i další výhody, je fantastické.
A tohle je marakuja.
- Podívejte. Dáte si? - Rozhodně.
- Byl jste vždycky farmář? - Ne, vlastně jsem mechanik
a moje žena je chemička,
ale chápeme, jak postupovat, a to je hlavní.
A počkat, kdy jste tu změnu udělal? Před kolik lety jste byl mechanik?
- Pořád jsem mechanik. - Pořád jste...
Vášniví farmáři jako Efron
zásadně mění způsob, jakým Portoriko produkuje a distribuuje jídlo,
pomocí víceúčelových plodin v přírodním prostředí bez chemikálií.
Tohle je úžasný.
Tato centrální distribuce družstva funguje jako prostředník
mezi podobnými farmami a portorickými restauracemi,
trhy a spotřebiteli.
Co pro vás bylo inspirací k tomu, abys přešel na hydroponii?
Řekl bych, že se dá trochu lépe ovládat.
Je to poměrně levné.
Je to něco, co můžete dělat ve velmi omezeném prostoru.
Když přijde bouře, můžete to přemístit.
Dává to smysl.
- Co je tohle? - To je citronová bazalka.
Velmi citrónová.
- Je to super. - Je to také pesticid.
Promiňte, já... Jo.
Všechny tyto metody se učí mladí farmáři zítřka,
aby byla zajištěna lepší úroveň udržitelné budoucnosti Portorika.
Víte, musíme vzdělat všechny.
Je to nutné, takže nemáme na výběr.
To je úžasné.
A shromáždili jsme asi 80 farem.
Takže sem se chodí dívat, co tady děláte?
Jo. Spolupracujeme.
Snažíme se, aby ekonomika byla co nejspravedlivější.
Vaše filozofie mě fakt dostává.
Kéž by tak fungovalo všechno.
Je to fakt úžasné.
Je to návrat k základům.
Základy. No, proč to komplikovat?
Samozřejmě, že má tato farma i dobytek,
jako kozy, které produkují mléko, ze kterého se pak vyrábí sýr.
Takže tudy teď přijde koza
a my ji podojíme, jo?
Cože to uděláme?
- Takže tohle je vaše nové dítě. - Páni!
Tohle je Chimby.
- Božínku. - Je plná.
Vždycky jsem chtěl... Vždycky. Ne, že: „chtěl“. To je jedno.
Zajímá mě, jak to funguje.
Sedněte si k němu, jste...
Jo, Darine, to není pro tebe. Běž.
- Jo, v pohodě. - Dobře, super.
Jak se Darinovi v takovéhle chvíli hodí, že je vegan.
- Nemůžu jí ublížit? - Ne.
- Dobře. - Takže je chytíte
a pak budete mačkat tímhle druhým prstem.
Páni. Počkat, ještě mi to ukažte.
Tu techniku, tu jemnost.
Tak jo.
- Takhle? - Nejdřív tyhle dva prsty.
- Tam? - Jo.
Páni. Na první pokus!
- Vedete si skvěle. - Můžeme?
Ne, pořád je to divný. Nebudu lhát. Ach jo.
Hej, Zacu, takže tohle je přímo od zdroje, kámo.
Nechybí ti teď trochu bílkovin?
Proč?
To je tvůj signál k pití mléka?
- To je můj signál. Jo. - To mi teď naznačuješ?
Ne, jen říkám, vypij to mléko.
Počkat, počkat. Nemůžete to mléko prostě takhle vypít, ne?
Jo, můžete.
Koza je jedno ze zvířat, které mají mléko pasterizované.
Tohle je přímo pasterizované mléko.
- Tak ho můžete vypít. - Můžete.
- Můžu ho pít přímo z toho. - Jo.
Vypijte to!
- Nechutná jinak. - Jojo.
- Vidíš? Líbí se jí to. - Páni.
Je to kozí mléko.
Je kozí... Můžete... Má...
V nose...
- Jo. - Je cítit kozou.
- Je to víc cítit v nose než v puse. - Jo.
- Jo, to koza je. - Jo.
Takže máš pocit, že piješ kozu, ne mléko.
Smrdí to jako...
Chutná to...
No tak, kámo. To musíš zkusit.
Rozhodně... Je to jen tvoje,kamaráde...
Jako je to dobrý.
Když nedýcháš nosem, je to fakt dobrý.
Je to jen trochu... Je to teplé.
A vidět to vycházet ven je celkem drsný.
Odložím to.
- Dobře. - Super. Jo. Jdeme na to!
- Páni. - Teď jste propojení.
- Budete na to vzpomínat. - Díky za to. Super!
Hele, děkuju.
To byl nový zážitek.
Díky moc, lidi.
Mám vám podepsat obal? Super. Jasný.
Kdo to říkal, že:
„Nežil jsi, dokud jsi nepodojil kozu a nenapil se přímo z vemene?“
Aha, jasně.
Mějte se, lidi!
Nikdo.
Turistický průmysl je další důležitou součástí ekonomiky Portorika,
která po hurikánu stále trpí.
Historický hotel Caribe, majestátně posazený na pláži,
byl korunním klenotem Karibiku, když byl v roce 1949 otevřen.
- Všechno bylo zničeno. Jo. - Zničeno.
Zatímco ředitel hotelu Pablo Torres
dohlíží na rekonstrukci za 100 milionů dolarů,
zdá se, že ho pronásleduje vzpomínka na tragickou bouři.
Silný vítr si na tomto krásném, stárnoucím hotelu vybral obrovskou daň.
CARIBE HILTON
Dívám se sem a vidím, že máme dobrý vítr.
Už je to zčeřené. A nedovedu si představit,
že by měl vítr 160 mil za hodinu. Jako co... Jaké bylo...
- Jaké to bylo? - Za svou kariéru
jsem zažil devět hurikánů...
- Devět? - Ano.
A...
nic takového jako Maria jsem ještě neviděl.
Chci říct, bylo... Bylo to děsivé vidět.
Měli jsme asi 600 hostů a...
- Páni. - ...spíš tak 80...
osmdesát členů týmu, kteří nás podporovali, a...
Jak jste to zvládli? Jak jste sehnali jídlo?
Náš tým jsou skuteční hrdinové.
Pořád si pamatuju posledního hosta.
Odcházeli, víte? Všichni hosté jsou v bezpečí a hotovo.
A chtěl jsem jí dovnitř, jako šéf, a jen říct:
„Šťastnou cestu, díky, že jste přijeli
a za vaši trpělivost a tak.“
A nezvládl jsem to. Začal jsem brečet jak děcko.
Rok po bouři
jsou i velké korporátní hotely, jako je tenhle, ve fázi rekonstrukce.
- Bude to nádhera. - Jo.
Opravdoví hrdinové toho zmatku
jsou všichni ti lidé za tím, kteří se snažili podpořit místní komunitu
a všechny povzbudit. Takže to je pro mě inspirace.
Od místních Portoričanů jsme hodně slyšeli,
že největší zázrak byl, když se lidé sešli
a různě jeden druhému pomohli.
Ale je to neštěstí, že? Protože...
- To musí být... - Jako lidská rodina,
víte, na téhle planetě to máme dělat každý den,
ale... jsme lidé, že?
Jeden podnikatel ve starém San Juanu byl prozíravý v budování pro budoucnost
pět let předtím, než Hurikán Maria zasáhl ostrov.
Po dvacetileté kariéře v hotelu Caribe Hilton
se Eddie Ramirez stal manažerem pro udržitelné prostředí,
a předělal svou vizi ekologického turismu
od hotelu Hilton s 650 pokoji na svůj penzion o pěti pokojích,
výstižně pojmenovaný Casa Sol.
Takže tady máme celkem 30 solárních panelů.
Dalších šest máme vzadu.
Náš soused vedle má dalších 20,
které jsme během bouře propojili na 50.
A dokázali jsme vyrobit dvojnásobek energie.
- Takže jste se propojili a vytvořili... - Jo, mikrosíť.
A teď si soused postavil dalších 30, takže...
je budeme mít připravené,
abychom je mohli v případě nouze spojit
a můžeme dodávat energii všem našim sousedům.
Hele a taky zachytáváte dešťovou vodu.
Zachytáváme.
Z dobrého deště máme asi 1 000 až 1 500 litrů vody.
Takže to, co spotřebujete za den, dokáže déšť ihned doplnit.
Jsme v bezpečném útočišti pro lidi v téhle...
v bouři a taky to děláte čistě pro udržitelnost.
- Děláme správnou věc. - Jo.
- Přesně. - Úžasné.
Dělat správnou věc.
Casa Sol se stala přesně bezpečným útočištěm.
Potkali jsme se se členy komunity, kteří přežili následky hurikánu,
částečně díky čisté vodě a solární energii z Casa Sol.
Casa Sol byla založena jako udržitelný, ekologický penzion.
Je to náš způsob života, víte?
Myslíme si, že udržitelnost je ta pravá cesta.
Víte, matka Země říká: „Zachraňte mě.“
Potřebuje pomoc.
Neměli jsme tušení, že za pět let,
víte, že tudy projdou dva hurikány
a že to přijde extrémně vhod.
Naše komunita, La Perla, byla velmi tvrdě zasažena
a my si dokázali nejen udržet podnik,
ale i okamžitě pomáhat komunitě.
Dodávali jsme vodu, elektřinu pro dobíjení baterií.
Vyráběli jsme v našich mrazácích led. Ukládali inzulín pro naše sousedy.
Dodávali jim pitnou vodu.
- Jen my sami. - Ano, sami
jsme pomáhali, jak jen to šlo. Protože...
to nebylo fér, ani nic, víte? Spousta lidí trpěla.
Byla to správná věc.
Takže jaké to pro vás bylo, lidi?
Jednoho dne se probudit, zjistit, že nic, co fungovalo, nefunguje.
Bylo to jako začít od nuly.
To nejdůležitější, co můžu sdílet...
je to, že měli možnost odejít a zůstali.
Překvapuje vás vůbec, že jste vlastně byli hlavním místem,
které to tady dělalo,
že víc lidí neudělalo žádná opatření?
Velmi.
Velmi. Byli jsme asi jediní v celém San Juanu.
Jediní v celém San Juanu?
Myslím, že jediní.
To je neuvěřitelné.
Říkal, že se probudil a povídá: „No, tam, kde žiju,
je dost postarších lidí, kteří potřebují svou kávu.“
Takže sedl na kolo a jel tam, kde kavárny
a bankomaty fungovaly.
Vrátil se a rozvěsil to, aby to lidi viděli.
Staly se z něj komunitní noviny.
- Noviny? - Jo.
To je chytré. Vlastně jste rozvěšoval nápisy.
Je jako nouzový rozvoz kafe.
To je úžasné. Jste legenda. Za to si plácneme.
Jo, vážně.
Těžko si představit, že žijete ve světě kde jsou každodenní věci,
základní potřeby pro pohodlí, jako šálek kávy,
úplně vyřazené.
Zbožňuju, jak všichni v této komunitě spolupracovali,
aby měli co nejnormálnější životy.
Osobně mě to tolika způsoby dojalo.
Myslím, že co jste udělali, je velmi odvážné a statečné
a trochu šílené, ale fungovalo to.
Jo.
A nemůžeme být úspěšní, pokud komunita nebude úspěšná.
Díky moc, že vkládáte takovou lásku a péči
do toho, co děláte, protože jste vytvořili
- pocit v tomhle pokoji... - Jedna velká rodina.
Jo, je to nádhera.
Tolik úcty a obdivu. Jste andělé.
- Díky! - Díky moc, lidi. Vážně.
Moc vám děkuju, vážně. To bylo...
Rai nás pozval do přístavu,
abychom viděli, jak se další část portorické komunity uzdravuje
a proměňuje.
Jedeme přes záliv do malé pobřežní obce,
jménem Cataño.
Poté, co zažila ničivost, kterou způsobila bouře půdě
a lidem z Portorika,
musím přemýšlet, jaký dopad měl hurikán
na pobřeží a okolní vody.
Jedna z výzev, které s Darinem vždy přijímáme, je záchrana oceánů.
Rai založil Conervación ConCiencia,
neziskovou organizaci, která pracuje na ochraně ekosystému
a zachování udržitelnosti
a ekonomického živobytí pro okolní rybářství.
Jaká změna nastala po hurikánu Maria?
Hurikán sám o sobě měl takový dopad na mořské dno,
že byla spousta měkkých korálů vytržena ze země.
A to je ztráta přirozeného prostředí
pro mnoho druhů, které v těchto oblastech používají měkké korály a mořské trávy.
Je to jejich domov.
Není co lovit.
Celý segment rybářského průmyslu byl zničen
a hlavní místní zdroj jídla byl zcela odstraněn.
Jak může být tento ztracený zdroj potravy obnoven udržitelně?
Jedna z dobrých věcí na Portoriku je, že v portorických vodách
je průmyslové rybaření zakázáno.
Nemůžete... Lovící plavidla tady nemohou rybařit.
Kéž by to udělali všichni.
Tohle je prospěšné pro životní prostředí
a pro komerční rybáře v Portoriku.
Po Marii je to i otázka bezpečnosti potravin.
Loví i jiné věci, nebo jaký je plán?
Takže první, co jsme udělali, bylo dát rybářům jejich vybavení,
aby mohli začít znovu lovit.
Potom jsme odstranili opuštěná lovná zařízení.
Takže jsme se potápěli ve vodách Portorika,
- abychom je našli. - Jako uklízení odpadků z vody?
- Uklízení odpadků, co zabíjí ryby. - Jasně.
Tohle je jeden z našich hlavních partnerů. Rodolfo Abrams.
- Je to rybář odsud z Cataña. - Hej, como estas.
Nejste náhodou jeden z nejlepších rybářů ve městě?
Jo? Nejste...
Snaží se být skromný? Je to ten nejlepší rybář?
Je jeden z nejlepších.
Rodolfo se specializuje na chytání ryb,
které žijí ve vodě daleko od pobřeží, ale ne na dně.
Takže používá jediný prut a naviják, nebo oštěp.
Ten chlap používá oštěp!
Je to opravdové rybaření. Je to neskutečné.
Je to autentické, tradiční.
A chceme, aby tento druh rybaření v celém Portoriku pokračoval.
Přináší dobrou cenu.
A je to něco, co potřebuje jen málo vedení,
aby to bylo udržitelné.
Na sto procent.
- Tak co jste dnes chytil? - Mahi.
Mahi?
- Páni. - Nádhera.
To je úspěšný den. Ty krávo, koukej na to.
Páni, co je to?
- To je velký samec mahi. - Qué es este?
- To je mahi? - Je to býk.
- Páni. - Takhle vypadá mahi, kámo.
Páni.
To je pořádná ryba.
Jednou z věcí, které děláme, je, že spojujeme rybáře
s majiteli restaurací a šéfkuchaři.
- Ohledně šéfkuchařů... - Martin.
- Martine, těší mě. - Jak se máte?
- Hola, soy Zac. - Těší mě.
Martin spustil neuvěřitelnou aplikaci,
která spojuje dodavatele s restauracemi.
Je to aplikace pro místní rybáře, kde pojí své úlovky s místními šéfkuchaři.
Je to jako Tinder pro ryby.
Swipněte doprava pro tuhle rybu.
- Je fakt čerstvá. - Jo, nejčerstvější.
Tak jo!
Je to prospěšné pro spotřebitele, který má místní čerstvé úlovky.
Je to prospěšné pro restaurace a je to prospěšné pro rybáře.
A peníze zůstanou na ostrově.
- A peníze zůstanou v Portoriku. - Ekonomika...
Je to skvělý krok správným směrem.
Co uděláte s touhle rybou?
Ceviche, jíst. Svěží a syrová, je to perfektní. Uděláme to.
Tak jo! To zní dobře. Ruku na to, chlape.
KUCHYŇ
Z jednoho filetu uděláme ceviche.
Zatím to nikdo nevidí.
- Je tam semínko. - Podívejte.
Tady máte, šéfe.
Pořád mě ten proces ohromuje.
Takže ceviche je jak název jídla, tak způsobu přípravy jídla.
Nepoužívá se teplo a ryba je syrová.
Podívejte, bělá to.
Ale citronová šťáva z ovoce
chemicky přeměňuje aminokyseliny v rybách,
takže je může člověk jíst.
Už teď se mi sbíhají sliny.
Skoro to nedává smysl.
Mikro koriandr.
Ale je to výborné.
Nádhera.
Stoprocentně autentické, domácí, místní portorické ceviche.
- Můžeme se do toho pustit? - Jo.
- Ty se do toho pustíš, ale... - Díky, šéfe.
Jo, můžeš tohle vynechat. Já... Nemůžu si pomoct.
- Chcete ochutnat ananas? - Rád bych ochutnal ananas.
- Zvětšily se ti oči. - Já... Cítil jsem ho až sem.
Musím říct, že jedna z nejlepších věcí
na tomhle celém bylo vidět tu rybu vytáhnout z vody
a pak ji sem převézt a udělat z ní tohle mistrovské dílo.
- Jo. - To je neuvěřitelné.
Výborné.
- Skvělá práce, lidi, díky. - Děkuji.
- Moc děkuju. - Gracias.
BARRIO CANEJAS SAN JUAN, PORTORIKO
Naše minulá zastávka byla ve venkovské části San Juanu...
v džungli,
kde starostka Cruzová slavila další úspěch.
A také pohled do budoucnosti Portorika.
Takže je tu jeden kluk, co je doslova geniální, má tak vysoké IQ.
Josemu je 10.
A umí perfektně anglicky, umí španělsky. Učí se německy.
Chodí na hodiny na univerzitu.
- Je mu devět nebo deset? - Deset let.
Jeho rodiče přišli o všechno.
Joseho brzy identifikovali jako výjimečné dítě
s přirozenou touhou po poznání.
Jeho učitelé o něm řekli starostce,
která spojila jeho rodinu s neziskovou organizací, která staví domy pro potřebné.
Vidíte tu boudu? Tady žili,
ale hurikán to zničil.
A znovu to postavili s tím, co zbylo.
Žili ve velmi těžkých podmínkách.
Jedna firma začala vyrábět v Portoriku paneláky, takže PVC a beton.
- Takže udržitelné bydlení. - Přesně tak.
A navíc funguje zcela na solární energii.
Taky budou využívat dešťovou vodu.
A pokud se stane něco dalšího...
jejich dům má na střeše 600 bodů ukotvení.
To znamená,
že střecha vydrží vítr o rychlosti až 200 mil za hodinu,
takže až přijde další hurikán,
tento dům nebude potřebovat tu modrou plachtu, co jsme viděli.
Trvalá řešení, žádné rychlovky.
Není to jen přestavba, ale přeměna.
- Tohle je poprvé, co... - Co jsem půjdou. Jo.
- Mám klíče. - To si neumím představit.
- Páni. - Jdeme na to.
Tohle je Jose.
José nám s radostí ukazuje životní situaci své rodiny,
ale netuší, jak drasticky se to změní.
Vítejte u mě doma.
- Takže tys tu během hurikánu byl? - Ano.
Byli jsme tu šťastní, ale když hurikán skončil,
byli jsme... Šli jsme ven a uviděli ten dům.
Dům je zničený
a před hurikánem jsem dostal 74 knih.
Ale po tom hurikánu mi zbylo jen osm.
Takže hurikán odfoukl většinu tvých knih?
- Jo. - Páni, o čem byly?
O astronomii...
geometrii, matice...
- Vážně? Je ti deset let? - Jo.
- Páni. - Chceš jít do nového domu?
- Jo. - Přiveď sestru.
Podíváme se tam.
Tohle je víc než jen dům.
Pro tuto rodinu je to šance na nový začátek.
I když pracují tvrdě,
stále by trvalo by roky, než by Joseho rodina postavila takový dům.
Je to čest vidět ho poprvé jejich očima.
Vítejte doma.
Diantre!
Je tak nadšený.
„Diantre“ je něco jako „Božínku!“
- Hele, to je tvůj pokoj. - Tohle je super.
Police na knihy. Budeš na ně potřebovat celý pokoj.
Nikdy nebyl nadšenější, úplně zírá.
- Jo. - Čím chceš být, až vyrosteš?
Astronomem.
- Vážně? - NASA a pak...
Chce do NASA.
Pojďme se podívat na zbytek domu.
- Takže tohle je vaše nová kuchyně. - Vypadá to nóbl!
Je to z Operace Požehnání.
A víš, když budeš dost pít,
tvůj mozek udrží víc informací.
Takže každý den, když se probudíš, jdi se nejdřív napít,
protože budeš chytřejší a budeš moct číst víc knih.
Platí?
Tak jo.
Jsou velmi šťastní.
Pro Joseho a jeho rodinu je tenhle nový domek palác.
Dochází mi, že ve světě konzumace
nepotřebujeme moc, abychom byli šťastní.
Můj cíl je, aby každý dům v této ulici fungoval na solární energii.
Vím, že to nestačí. Ani zdaleka.
Pomůžete jednomu člověku, pomůžete...
každému, koho se dotkne.
- Tohle je tvůj dům. - Děkuju.
- Vítejte ve svém novém domově. - Dobře.
Pokrok je dobrý.
Všechny ty příběhy o hurikánu mají jedno společné:
klíčem k zotavení jsou lidé...
kteří spolupracují pro společné dobro.
Proces přestavby a opravy už proběhl na mnoha místech,
ale pořád toho tolik zbývá.
Jedno je jisté: Budoucnost Portorika vypadá lépe než kdy dřív.
Ale klima se mění a to nemůžu ignorovat.
Každý den to ovlivňuje má rozhodnutí.
A zatímco probíhají drobné snahy, aby se zpomalily následky,
velké katastrofy, jako hurikány, záplavy a požáry
se stávají novou normou.
A dříve nebo později to zasáhne nás všechny.
San Juan může sloužit jako vzor pro zbytek světa v tom,
že musíme přehodnotit, jak všechno konzumujeme,
od jídla až po naše energie.
O snaze o udržitelný rozvoj se lehko mluví,
a já vím, že mám před sebou dlouhou cestu.
Ale cítím vděk za malá ponaučení,
která jsem na tomto krásném ostrově získal.
Jsem moc hrdý, že jsem se podepsal na tu zeď.
Ale Portoriko na mě zanechalo mnohem větší stopu.
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková