Hej, jag heter Liza Rhea
och har regisserat kortfilmen The Number 2 to Kettering.
Jag växte upp i Northampton, och tog bussen till skolan.
Det var en stor röd dubbeldäckare, full av främlingar.
Och en dag, var det nån som fångade min blick och log mot mig.
Och min första reaktion var:
"Åh, nej. Titta inte på personen, ingen ögonkontakt."
Men insåg att det faktiskt kändes trevligt.
Så jag ville när jag än kunde...
...men utan att verka galen,
bara fånga nåns blick och le mot dem,
och busschaufförerna kallade mig för "den leende".
Jag använde färg för att förmedla flickans känslomässiga resa.
En annan sak vi gjorde rent stilistiskt var
att försöka få det att likna stop-motion-animering.
Med bakgrundsfigurerna tecknade på tvåor
och ha riktigt taktila strukturer.
Vi kan påverka varann så mycket. Vi går alla igenom nåt,
och ibland kan minsta handling, om än bara ett leende,
faktiskt hjälpa till att förgylla nåns dag.
Hoppas ni gillar The Number 2 to Kettering.
God morgon.
Är det?
VERLDENS NUHETER
Ursäkta. Är det ledigt här?
Ursäkta, sir.
-Varför gjorde du så? -Förlåt, jag...
Förlåt.
-Såja, tyst. -Ursäkta. Är det här din?
-Förlåt, jag vill inte störa... -Vadå?
Det muntrade upp mig.
-God morgon. -Visst är det?
TACK TILL WALT DISNEY för ert kunnande och stöd!
Översättning: Monika Andersson