МИСТЕЦТВО ОБМАНУ
ШАХРАЙ, ІМ.
ХИТРА, СПРИТНА Й НЕЧЕСНА У СВОЇХ УЧИНКАХ ЛЮДИНА
ТОМ
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
- Щось шукаєте? - Ага.
«Їхні очі бачили Бога», у твердій обкладинці.
У твердій? Здається, в нас є.
Дякую.
До речі, я майже нічого не читав з Герстон.
Вона класна.
Це на подарунок викладачеві.
Ясно. Ви студентка.
Працюю над докторською.
- Колумбійський? Нью-Йоркський універ? - Нью-Йоркський.
Клас. І яка... Тема вашої докторської?
«Переозначення радикалізму:
Злет чорного фемінізму в літературі США».
Ого.
Одразу й не вимовиш.
- І як іде робота? - Повільно. Дуже повільно.
Он як?
- Ірма Томас... - Я вражений.
...«Ruler of my Heart» на радіо WNYC.
Рівно 15.
- ...наше громадське радіо. - Дякую.
Я Джон Шефер,
і якщо королева соулу з Нового Орлеана не змогла підняти вам настрій,
може, з цим упорається Дюк Еллінґтон.
Лунає його класичне виконання
пісні «In a Sentimental Mood» за участю Джона Колтрейна.
До речі, на Мотт-стріт є одна японська кафешка.
Якщо у вас нема планів на вечір, то я запрошую.
Вибачте.
Та ні...
- Мабуть, у вас є хлопець. - Нема. Нікого нема.
У мене нікого нема, і мене це влаштовує.
О, авжеж. Ні, я цілком розумію.
Ваша картка не працює.
Мабуть, знов перевищила ліміт.
- Може, готівки вистачить. - Нічого страшного.
А знаєте? Беріть книжку просто так.
Ні, я не візьму.
- А якщо хтось інший захоче... - То замовить онлайн.
Чи ще десь. Нічого страшного. Заплатите потім.
- Дякую. Я... - Ага.
- Обіцяю, що повернуся з грошима. - Ага.
Дякую.
- До зустрічі. - Так.
Мабуть, у вас є хлопець.
Ідіот. «Мабуть, є хлопець».
- Привіт. Пам'ятаєш мене? - Гей.
Так.
Я принесла гроші.
Не обов'язково було сьогодні.
Не хотіла, щоб ти чекав.
Дякую.
Решти не треба.
Добре. Дякую.
Ну що ж. Бувай.
- Добре. Ага. - Ага.
- На все добре. - І тобі.
- Гей. - Знов ти.
Пам'ятаєш, ти вранці запрошував мене повечеряти?
- О, так. Вибач. Я не хотів... - О! Ні-ні.
Я... насправді хотіла погодитися.
Я стояла
і якраз думала, як би це було добре.
І щойно подумала - ти запросив. І я...
Не знаю. Я злякалася.
Злякалася?
Злякалася.
Я Сандра.
Том.
Дуже приємно, Том.
Дуже приємно.
- То що, Мотт-стріт? - Так. Якщо... Так.
- Добре. Ага. - Туди.
- Я за тобою. - Добре.
У мене рюкзак.
Знаю, і в мене. Щось стає холодно.
- Це... - Вибач...
По рюкзаках.
Так. У що я взагалі вплутався?
Розумієш? Оповідання - це одне.
- А роман - це ж 300 сторінок... - Знаю. А іноді й більше.
Саме так. А тут мені пропонують реальні гроші.
Я повинен хоч щось здати.
- І що ти зробив? - Я рік панікував, а потім...
написав жахливу книжку.
Та ну. Навряд чи жахливу.
Ні-ні, книжка погана. Вийшов кошмар. Її не видали.
Ай.
- Ага. - Прикро.
Та все нормально. Принаймні аванс лишився в мене.
Ти й досі пишеш?
Та ні.
Усе сталося приблизно тоді ж, коли вмерла мама, і...
Не знаю, я...
Для мене почалася темна смуга, і я просто здався.
Мої батьки вмерли, коли я була мала.
Співчуваю.
Мабуть, було важко.
Ну, от і все.
Я став керувати книгарнею.
І це витягло мене з депресії, чи що то було.
Книгарня забирає майже весь мій час.
Але ж приємно, коли навколо завжди книжки?
Краще й не буває.
Коли померли батьки,
ми з братом змінювали одну прийомну сім'ю на іншу.
Якийсь час ми жили з парою,
у якої була чудова колекція романів.
І якось увечері я почала читати «Джейн Ейр». Там був персонаж,
який переживав практично все те, що й я.
Я не хотіла, щоб книжка закінчувалася.
Я її дочитала, знов розгорнула на першій сторінці й почала спочатку.
І відтоді я люблю книжки.
«Джейн Ейр»?
«Джейн Ейр».
Можна я щось покажу?
О боже.
ДЖЕЙН ЕЙР АВТОБІОГРАФІЯ
Це перше видання?
РЕДАКТОР: КАРРЕР БЕЛЛ ТОМ I
Реально?
Реально.
А як мені знати?
Деякі викладачі просто нестерпні.
Реально прозвучала фраза «вагінізація німецької літератури».
- Що-що? - Я впевнена,
що навіть слова такого нема.
Де ти навчилася готувати?
Один рік навчалась у Флоренції.
Знаєш італійську?
Колись добре знала,
- а тепер, на жаль, призабула.
- Привіт! - І як тобі Італія?
У мене чудові спогади.
Як класно!
Але в мене там був хлопець, справжній козел.
А ти? Де вивчив італійську?
Мама була італійка.
- І я часто дивлюся фільми Фелліні. - Люблю Фелліні.
Тобі коли-небудь розбивали серце?
Так. Раз чи два.
Ти мені дуже подобаєшся.
Ясно.
І ти мені дуже подобаєшся.
Ясно.
- Вислухай мене. - Не можу.
- Допоможи мені. - Я цього не робитиму.
- Як це? - Не можу.
Це ж ми з тобою. Разом проти світу,
- пам'ятаєш? - Будь ласка, йди звідси.
- Разом проти світу. - Джейсоне, прошу, перестань.
Прошу, ти мені потрібна. Не відвертайся від мене. Крім тебе,
- я не маю нічого. - Джейсоне!
- Сандро! - Джейсоне, годі.
Сандро!
- Іди. Просто йди. - Будь ласка.
Будь ласка, відчини. Сандро, відчини двері.
Чорт! Чорт!
Чортова сука.
Усе добре?
Хто це був?
Брат. Хоче грошей.
Джейсону не пощастило.
Деякі родини, в яких він жив...
то був кошмар.
Це не твоя вина.
Знаю. Але він - моя єдина рідна людина.
«Усі щасливі сім'ї схожі». І далі за текстом.
Хоч би скільки разів він мене не підставляв, не можу не помагати.
Він мій брат. Я його люблю.
З днем народження тебе
З днем народження, любий Том
З днем народження тебе
Ура. Ну, задмухуй.
Дмухай сильніше. Давай.
Сильніше. Давай.
Так! Так! Усі згасли. Усі.
Давно ти знаєш Тома?
Кілька тижнів.
- А здається, що довше. - Так, знаю. Усе сталося так швидко.
Така собі сексуальна бібліотекарка.
- Вона... буквально дівчина твоєї мрії. - Знаю. Вона неймовірна.
- Де ти отримала бакалавра? - Коледж Вассара.
О боже. І я.
А я й думаю: де я тебе бачила? Коли ти випустилася?
У 14-му році.
А я в 16-му.
Ти часто тусувалася в «Чашці»?
Якщо чесно, я майже весь час проводила в бібліотеці.
Тільки Тому не кажи. Хочу зберегти ілюзію, що я не зовсім задрот.
Приємно бачити, що в тебе все добре.
А то ти був геть безрадісний...
То була легка депресія.
Ну, так. Було погано, але ж, знаєш,
хто з нас у певну мить життя не стояв на межі самогубства?
Це не смішно. Про таке не можна жартувати.
- Перестань. Перестань. - Так, твоя правда.
Та... тепер усе гаразд.
У мене й справді все прекрасно.
Було класно. До речі, ми познайомилися в книгарні.
Привіт.
Чому ми завжди їдемо до мене?
Ти про що?
Хочу побачити, де ти живеш.
Ну... там не дуже зручно.
Та я теж живу не в «Чотирьох сезонах».
Ні, я не про це.
Я живу з татом і його новою дружиною, і...
У мене з татом натягнуті стосунки.
Він вважає, що я - розчарування.
«Усі щасливі сім'ї схожі».
І далі за текстом, так?
І до того ж він сильно хворіє...
Прикро, що він хворіє.
Та нічого.
От тільки ти - не розчарування.
Сандро.
Гей.
Усе добре?
Ти не... Ти не відповідаєш на мої смски.
Вибач.
У брата неприємності. Він винний гроші.
У нього зламані три ребра, тріщина у вилиці.
Якщо не заплатить, то справу доведуть до кінця.
Скільки він винний?
Повертати борг - не варіант.
- Які ж тоді варіанти? - Дам йому грошей, щоб утік.
Добре. Уявімо, що він утік, і його не можуть знайти.
До кого, по-твоєму, прийдуть по гроші?
До мене? Та вони про мене навіть не знають.
- Упевнена? - Я ні в чому не впевнена.
- Треба повернути борг. - Я ж кажу: це неможливо.
- Скільки вони хочуть? - Триста п'ятдесят тисяч доларів.
Через чотири дні,
тобто хоч банк грабуй. Неможливо.
Я можу дати тобі гроші.
- Що? - Вони в банку.
Я зніму їх з рахунку.
І не доведеться грабувати банк.
Не розумію. Ти живеш з батьком.
- Ти продавець у книгарні. - Ні, я власник книгарні.
Як, по-твоєму, вона ще не закрилася? Це ж суцільні збитки.
Тобто така сума просто лежить у тебе на рахунку?
Так. Навіть більше. У батька багато грошей.
І чому я вперше про це чую?
Яка різниця? Може, я не хотів казати.
Якщо чесно, ненормально,
- що ти мовчав. - Ти жартуєш?
- Я кажу, що допоможу. - Я не візьму грошей.
- Чому? - Бо це 350 000$. Ось чому.
Дякую, що запропонував. Щиро.
Але ж ми насправді ледь знайомі.
По-перше, гроші не мої, а батькові.
І він їх заробив не якоюсь благородною справою.
У нього є хедж-фонд.
А по-друге, пішла ти на хер, якщо кажеш, що ми ледь знайомі.
Ти - найкраще, що зі мною сталося.
Я обов'язково рано чи пізно поверну гроші.
Та нічого. Але я хотів би піти з тобою.
Я не хочу, щоб ти наближався до цих людей.
- Усе тут. - Добре.
Зі мною все буде добре. Які плани на вечір?
Я... сподівався зустрітися з однією красунею.
Ну, на Мотт-стріт є класна японська кафешка.
Якщо в тебе нема планів, я пригощаю.
Гей.
Я тебе кохаю.
Пробач за це все.
Ну все.
Сандро.
Сандро, все добре?
Сандро! Сандро!
Сандро!
САНДРА
Капець.
А на Різдво? Ніби непогано.
Гей, ти - Ларуссо?
Це я.
- Ти сильно спізнилася, Сенді. - Вибачте.
Нема таксі. Сьогодні ж довбаний Святвечір.
Де Карл?
У містера Нутсона захворіла дружина. Я його підміняю.
Карл зазвичай...
Містер Нутсон зазвичай проводить зустріч у своєму кабінеті.
У свято можна зустрітися в неформальній обстановці.
Та якщо хочеш, підемо в мій кабінет.
Ні, тут підходить.
Чудово. Сідай.
- Ну, де ти сьогодні була? - Ніде.
З подругою. Я з нею працюю.
- Працюєш з нею в «Старбаксі»? - Так.
Керолайн. Дам вам її номер, якщо хочете.
Не треба.
- Наркотики вживала, Сенді? - Ні.
Якось порушувала умови свого дострокового звільнення?
Ні.
Як на роботі? Усе добре?
Так. Нормальна робота.
«Старбакс» - це чудово. Багато можливостей.
Так, люблю цю роботу.
Ага.
Річ у тому, Сенді,
що я була в тебе на роботі, і там тебе місяць не бачили.
Так. Я поясню.
- Я посварилася з менеджером... - Так.
...бо він справжній... він кінчений збоченець, розумієте?
Я шукаю іншу роботу, тому...
Робота - умова твого УДЗ.
- Розумієш? - Ага, так.
Звільнення - перше порушення.
Тому я спитаю.
Який зараз буде твій тест на наркотики?
- Негативний. - Негативний? Точно?
Бо якщо я витрачу час, щоб піти й узяти з машини тест,
а він виявиться позитивний, то я буду дуже незадоволена.
Тому кажи: який буде тест?
- Кілька днів тому я курила травку. - Друге порушення.
Можу вже везти тебе у відділок.
З твоїми судимостями
- ти ще нескоро вийдеш. - Знаю, знаю.
- Вибачте. - Вибачити?
Назви хоч одну причину тебе не заарештувати.
Я дам вам грошей.
Спроба дати хабаря. Третє порушення.
Поздоровляю, Сенді, це вже повний комплект.
- Вставай і розвертайся. - Я... Ні-ні. Слухайте.
- Я дам вам багато грошей. - Це скільки?
Скільки хочете. Я знаю, де їх дістати,
а ви знаєте, що я не брешу,
- бо ви - мій інспектор з УДЗ... - Що ти робиш?
Тобто? Нічого. Якого хріна?
- Ти мене записуєш? - Ні! Перестаньте. Слухайте...
Хочеш мене підставити?
- Ні, не хочу. - Що за хрінь ти вигадала?
- Ні. Слухайте... - Думаєш, я тупа?
Так. Я думаю, що ви тупа.
Я інспектор з УДЗ, а ця дівчина - моя підопічна...
- Ага. - ...вас це не стосується.
Ви її обчищаєте.
Як і інших звільнених, цілий вечір.
Що ви хочете?
Може, я заплачу, щоб ви пішли геть?
Скільки?
Скільки я маю?
Гляньмо.
Тут двад...
Сорок п'ять, сорок шість, сорок сім.
Десять, двадцять, сорок, шістдесят, вісімдесят, сто.
От чорт.
Двісті. Триста, чотириста.
Тут чотириста сорок сім доларів.
На це дивитеся?
Добре.
- Це «Ролекс Сабмарінер». - Я знаю, що таке «Ролекс».
Ви, мабуть, п'яний.
Так, можливо.
Вибачте мені.
Вибачте.
На все добре.
Не рипайся.
Заждіть.
Побалакаймо.
Я маю дружину й двох дітей, я просто хочу, щоб у них усе було.
А ця сама винна, вона все просирає.
- Іди нахер. - Так тримати, Сенді. Так тримати.
Яка ціна?
- П'ять тисяч. - До побачення.
Ні-ні-ні. Ні.
Я бачила вашу машину, і ви тут ходите,
світите годинником за 8 500$, який хотіли мені віддати.
У мене лише 447$.
- Я візьму годинник. - Це 8 500. Ви самі сказали.
Вісім п'ятсот за новий. Правильно?
А за ношений скільки? Можливо, сім.
Можливо.
Давайте годинник, а я вам - решту.
Дякую.
Веселих свят, гівнючко.
Він був несправжній?
Сідай.
Дам тобі твою частину.
- Мою частину? - Твої гроші.
Тисяча доларів.
У мене при собі ніж.
Чудово.
Сідай, а то холодно.
Сідай.
Куртку можеш зняти.
Тільки щоб ніякої фігні.
- А тепер роззувайся. - Та пішов ти.
Щоб я тобі довіряв.
Я не наркоманка.
Засукай рукава.
Спати можеш отам. Або можеш піти.
І що буде, якщо я лишуся?
Працюватимеш на мене.
Доброго ранку.
Яке твоє улюблене кіно?
Яке моє улюблене кіно?
Так, яке твоє улюблене кіно?
«Титанік».
Класика.
- Тобі подобається це кіно? - Авжеж.
Ді Капріо в ньому такий молодий.
Направду це його найкраща роль.
Ще у «Відступниках» хороша.
Непогана. Але «Титанік» - це фільм, який зробив його тим, ким він став.
І Кейт Вінслет була така гарна.
А кінець фільму який. Ніколи з ним не змирюся.
Як так, що ти його любиш?
Не люблю. Я його не дивився.
- Не дивився «Титанік»? - Ні.
Я не дивлюся кіно. Це марнування часу.
Але в тебе склалося враження, що дивлюся. Цим ти й займатимешся.
Будемо створювати в людей враження, що ти - якась інша людина.
Коли я з тобою закінчу, враження буде переконливе на 100%.
Навчимо тебе про все потроху.
Щоб ти могла брехати про що завгодно.
Прочитай усе до букви.
Це такий херовий жарт?
Що ти зробила з тією тисячею, що я дав?
Вона в куртці. А що?
Відтепер за кожен матюк я беру сотню.
Ні хера! Це мої гроші.
Я маю вже 200. У тебе ще лишилося 800.
Читай.
Як тебе звати?
Макс.
З Різдвом, Макс.
З Різдвом, Сандро.
Сенді.
Усі звуть мене Сенді.
Уже не звуть.
Макс!
Впусти. Клянусь, я більше не буду. Будь ласка!
Макс!
Будь ласка, будь ласка!
Ти повинна кинути. Розумієш?
Щоб я міг тобі довіряти.
«Анна Кареніна».
«Усі щасливі сім'ї схожі,
але кожна нещаслива сім'я
нещаслива...»
«Але кожна нещаслива сім'я нещаслива по-своєму».
- Це я й хотіла сказати. - «Великий Ґетсбі».
«Ніколи нікому нічого не кажи,
бо завжди сумуватимеш...» «Ловець у житі».
«Коли я був ще юним і вразливим,
то дістав від батька пораду, яку я...»
- Коледж? - Вассара.
Про що твоя докторська?
«Переозначення радикалізму: Злет... чорного фемінізму в літературі США».
Яка твоя улюблена книжка?
«Їхні очі бачили Бога» Зори Ніл Герстон.
Коли ти випустилася?
У 16-му році.
- «Це були найкращі часи... - Це були найгірші часи».
- «Звіть мене... - Ізмаїл».
- Де ти вчилася? - Коледж Вассара.
- З якого по який? - З 2012-го до 2016-го.
Я два роки жила в гуртожитку Джуетт, потім переїхала зі студмістечка.
Майже ні з ким не спілкувалася. Весь час сиділа в бібліотеці.
- Я перша? - У чому перша?
Перша, з ким ти це робиш?
Так.
Чому ти обрав мене?
- Щось у тобі побачив. - Брат приїжджає.
Та щораз, як ми бачимося, він просить грошей.
- І ти даєш йому грошей? - Іноді. Крім нього, в мене нікого нема.
Я сама з Сіетла. У мене там мама.
- Вона божевільна, але хороша. - Що ти вивчала?
У Вассарі. Яка була спеціалізація?
Англійську. Хотіла просто поговорити.
Розповісти про маму. Що? У тебе нема мами?
Та ні, мама є.
Я ненавиджу цю мразоту.
Коли ти вчилась у Вассарі?
З 2012-го до 2016-го.
- Весь час там була? - Ні, один рік за кордоном.
- Де? - Флоренція, Італія.
То ти знаєш італійську?
І як тобі Італія?
У мене про неї чудові спогади.
Але в мене там був хлопець, справжній козел.
Веду тебе на побачення.
Куди?
Любиш «мартіні»?
Люблю «мартіні».
Добре.
Будьмо.
То що ми тут робимо?
Святкуємо.
І що саме ми святкуємо?
Мій день народження.
Твій день народження?
Ти дуже добре справляєшся. Краще, ніж я очікував.
Дякую.
Готова потренуватися?
- Потренуватися? - Бачиш того чоловіка в барі?
Так. І що з ним?
Зроби так, щоб він пішов з тобою в номер.
Ти серйозно?
У тебе 40 хвилин.
А ми ж так приємно проводили час.
- Що будете, міс? - «Мартіні», будь ласка.
Як справи?
Добре. Привіт.
Дякую.
Можна вас пригостити?
Не люблю пити сама.
Так. Так, авжеж.
Я Сандра.
- Вільям. - Дуже приємно, Вільяме.
І мені дуже приємно.
Мушу зізнатися.
Так? У чому?
Я тебе помітила в барі.
Люблю старших чоловіків.
Ого. Прямо любиш?
Сильно.
А що таке? Недоотримала уваги від тата?
Тата я майже не бачила.
Ти одружений, так?
Так, обручка на пальці саме через це.
Я хотів тебе трахнути, відколи ти зайшла в бар.
Зараз скажу тобі, що робитиму з тобою всю ніч...
- Що це таке? - Не звертай уваги.
То покоївка.
- Зажди секунду. Так і сиди. - Ага.
Чортова сука. Думаєш, я ніхріна не знав?
Що ти з ним трахаєшся?
- Що ти тут робиш? - Я дзвоню адміністратору.
- Я тебе кохаю. Чуєш? - Джейсоне!
- Заспокойся! - Мовчати!
- Заспокойся! - Ти з ним трахаєшся?
Що, трахаєш мою дівчину? Ти трахав мою дівчину?
- Я тебе зарию! - Він не...
Охрініти! Господи боже!
- Срана сука! - Слухай.
- Гей! - Бляха!
- Джейсоне, ми розійшлися. - Пішов на хрін!
- Я кличу охорону. - Ні, сядь.
- Заспокойся. - Ні-ні. Він нічого не зробить.
- Покликати охорону? - Ні-ні, я...
Це просто колишній... Він мій колишній. Я...
Йому просто боляче. Він нічого не зробить.
- Тебе можна тут лишити? - Усе добре. Так.
- Клянуся, просто... Цілком. - Упевнена?
Просто дай нам кілька хвилин.
- Авжеж. - Так. Я...
Просто вертайся в бар...
Довбане брехло!
...я спущуся десь через пів години.
- Добре? Так. - Ну, гаразд.
- Точно все буде добре? - Цілком.
- Чорт забирай. Добре. - Він вгамується.
- Ага. Вибач. Так, добре. - Тільки... Тихіше, добре?
Бляха.
Молодець.
Зрозуміла, що робити. Ти для цього народжена. Бачиш?
Діяла швидко, спокійно. Імпровізувала. Так ми й робимо.
Охрініти.
Ні фіга собі.
Дивно, що люди й досі носять готівку.
А, авжеж. Сережки з діамантами для нещасної дружини,
яка сидить удома й чекає чоловіка, що полює на молодих дівчат.
Я б не сказала, що він полював. Ми його підставили.
Не треба цього.
- Чого? - Не жалій його.
Чесну людину не обдуриш, правда ж?
Тому нам ніколи й не жаль наші цілі.
Вони тобі личать.
Що ти робиш?
З днем народження, Макс.
МАКС
...біля стіни
- Ніби крап-крап-крап - Дякую.
Дощових крапель
Коли пройшла літня злива
Приємного вечора, сер.
Голос у голові й далі повторює
Ти, ти, ти
Уночі й вдень
Ти єдиний
Лише ти під місяцем
І під сонцем...
Макс. Ти таки приїхав.
Річарде, знайомся: мій син Макс.
- Привіт, мамо. - Привіт.
- Ти дуже гарна. - Я багато про тебе чув.
Хотів би я сказати те саме.
Ну, якби ти відповідав на смски чи брав у руки телефон
й іноді дзвонив мамі...
Я дуже зайнятий, мамо. Вибач.
Мама розповіла, що ти був на Сен-Бартелемі.
- Так, був. - Ага. Я й сам там непогано розважався.
Ще в 70-х.
- Оце ви старий. - Макс.
Це... Я... Ходімо, хочу з тобою поговорити.
- Ходімо. Так. - Серйозно?
Вибач.
Ну, ходімо.
Ходімо.
Даруйте, сер.
- Вітаю. - Ні, перестань. Ходімо.
- Ти дуже гарна. - Гей. Що з тобою таке?
- Що? - Це так нечемно.
- Що ти про нього знаєш? - Синку, він громадський діяч.
Усе, що тебе цікавить, можна знайти в ґуґлі.
І двох хвилин не можеш сама.
Завжди кидаєшся в якісь стосунки.
Це інше. Справді.
Авжеж, інше.
Прошу, не пий стільки. Думаю, тобі вже досить.
Перестань бути мамою, мамо.
Синку, та що сталося?
Що з тобою?
Я думала, сьогодні ти прийдеш з дівчиною.
Де вона?
З кимось іншим.
Он як.
Мені жаль.
Вона мені ніколи не подобалася. Погано на тебе впливала.
Можна я тут трохи поживу?
Он воно що.
Ти вживаєш?
Ні, я не вживаю наркотиків. Уже рік не вживаю.
Бо я не можу знов через це проходити,
- і не можна, щоб ти це робив тут. - Мамо, я зав'язав.
Господи. Що за хрінь...
Що ти хочеш? Хочеш, щоб я це довів?
Насцяти тобі в банку?
- Хочеш зробити тест? - Перестань. Що? Що ти робиш?
- Зараз. Прямо зараз і зроблю це. - Ні! Не треба. Перестань!
- Щоб сама побачила! - Не смій. Ану перестань!
Я тобі доведу.
Давай.
- Перевіряй. - Прошу, не роби так зі мною.
Перевіряй!
Прошу. Прошу. Будь ласка, не роби так зі мною.
Мамо, вибач.
Вибач, мамо.
Нащо ти це робиш? Нащо ти це робиш зі мною?
Мені дуже жаль.
Тільки... Мені все-таки треба десь пожити.
Будь ласка.
Можеш лишитися. Але ненадовго, добре?
Дякую. Я тебе люблю.
Дякую.
Сподобався концерт?
Ви... Вибач мені.
Ви... Вибач. Вибач мені.
Весь минулий рік він займався створенням компанії
з фрахтування суден на Багамах,
та потім усе змів ураган. Дуже прикро: він був такий щасливий.
- У нього все було так добре... - Мадлен. А як він живе?
Ну, батько лишив йому грошей, і...
Я іноді йому допомагаю.
Ну, звісно.
Я була дуже молода, коли народила.
А потім його батько вмер, я раптово стала вдовою
і не завжди розуміла, як бути мамою.
Хай би старався бути кращим. Він дорослий.
Ні, не дорослий. І це я винна.
Він завжди був моїм малим Максом. Без мене він не випливе.
Доброго ранку, мамо.
Привіт, синку. Як спалося?
Чудово. З кімнати прекрасний вид.
От і добре.
Ну... У мене зустріч у центрі,
але якщо ти не зайнятий, то, може, пообідаємо разом?
О першій. У «Віа Карота».
- Прекрасна ідея. - Чудово.
До зустрічі.
Бувай, синку.
Річарде.
Вибачте за вчора.
Я прийняв клонопін і багато випив.
Макс, у найближчому майбутньому
ми будемо перетинатися.
Не ускладнюймо один одному життя.
Знаєш, ми з твоєю мамою ідемо сьогодні
на благодійний захід, організований Фондом Річарда Гоббса.
Його заснувала моя покійна дружина.
Ми робимо різні доброчинні пожертви.
Хочете, щоб я зробив пожертву?
Якщо чесно, я зараз на мілині.
Ні. Я подумав: може, ти захочеш піти з нами?
Там буде... Декілька модних музичних колективів.
Мені сказали, вони тепер дуже популярні.
Буде багато молоді твого віку.
Багато молодих жінок.
Дякую. Та, мабуть, краще мені лишитись і відпочивати.
Так. Цілком слушно.
Ти був жахливий. Поводився з ним, ніби з офіціантом.
Я так і не зрозумів, хто він.
Та він же... він з того серіалу. Грає шпигуна. Він дуже відомий.
Цілий вечір я міг думати лише про те, щоб ми лишилися вдвох.
Тепер ми лише вдвох.
Актори мені байдужі. Ти ж і сам знаєш.
Хочу, щоб ти була лише моя.
- Заспокойтеся. - Я просив...
Сер, тут поліція.
- Поліція? Гей! Що тут сталося? - Та що це в хріна значить?
- Сер, даруйте. Поліція Нью-Йорка. - О бо...
Детектив Коллінз. Цей юнак тут живе?
- Тимчасово. - Я тут не живу.
- Що ти зробив? - Нічого. Я нічого не зробив.
Хотів купити наркотики.
Ти сам намагався продати мені кокаїн.
- І ви дали згоду. - Нічого я не давав.
- Детективе, наскільки все серйозно? - Достатньо.
У нього є порушення.
Ми його перевірили, йому світить кілька років.
- О боже. Макс. - І що тепер?
- Я відвезу його... - Ніхріна, чувак. Я вшиваюся.
Прийми руки нахрін!
Річарде! Річарде, прошу. Зупини його. Зупини його!
Заспокойся!
- Бл***! - Детективе, ми можемо це обговорити?
- Бл***. - Зараз.
Щороку я жертвую поліції Нью-Йорка великі суми.
Так, сер, я в курсі.
Тому я й завітав, з увічливості. Тому й прийшов.
Я знаю комісара. Марті - мій добрий друг.
- Я можу замовити за вас словечко. - Річарде, не треба.
Моє слово в цьому місті має вплив.
Як добрий, так і поганий.
Я вдячний за те, що ви зробили, прийшовши до мене.
Ну, не знаю, сер.
Я заплачу за ваш час.
Я... Я не можу. Ні, я... Вибачте.
Беріть довбані гроші, детективе.
- Стій. Він не коп. - Що?
- Мем, ви... - Заткнися.
Це... Макс таке робить.
Грає у... ігри на довіру.
Це ж воно? Це... Така в тебе гра, так?
- Запевняю вас, я... - Забирайся геть.
Забирайся, а то направду викличу поліцію. Я серйозно. Геть.
Тіпсі, слухай, здається...
- Ну й гівно, чувак. - Краще йди.
- По-твоєму, це смішно? - Чому ти розколовся?
По-твоєму, це смішно?
Та ну, друже.
- Усе нормально? - Пішов геть. Геть.
- Добре. - Вибач. Вибач мені.
- Я подзвоню. Дякую. - Давай, чувак.
Ще побачимося, бро.
О боже.
Мамо, послухай.
Я ж усе тобі дала.
Ти... Ти мав усі умови.
Ти... Тобі нічого не бракувало.
А ти отак зі мною чиниш?
- Принижуєш мене перед ним? - Та це маленький...
Прошу тебе, йди.
Я більше не хочу тебе тут бачити.
Стільки зусиль заради тисячі доларів.
Дам тобі пораду, Макс.
Якщо вже вирішив красти, крадь багато.
Вибач, що вдарила.
Та забудь.
Ні, я перестаралася.
Дай гляну.
Ще зарано пити?
Не дивися так на нього.
Перестань.
Він тобі симпатичний.
Авжеж, симпатичний. Він мільярдер.
Я не про це.
Слухай, у мене дуже добре передчуття.
Ми дуже близько.
Він хоче зустрітися з тобою о першій у своєму офісі.
А, може, я не хочу більше цим займатися.
Чому? Не ревнуй.
Ти ж знаєш, старі мені не подобаються.
Знаєш, що подобається.
Що ж.
Ні.
Що мені подобається?
Тобі подобаюсь я.
Мені подобаєшся ти.
А чому ти мені подобаєшся?
Бо я даю тобі те, що ти хочеш.
То дай мені те, що я хочу.
Дай те, що я хочу.
Добре.
Дякую, що прийшов, Макс.
Гей. Ви в порядку?
Так, то планові процедури. Сюди, за мною.
Хочу перепросити за вчора.
То було нечемно.
Це ще м'яко сказано.
Знаєш, коли твоя мама вперше розказала про тебе,
то сказала, що в тебе добра освіта, що ти кмітливий, розумний.
І я подумав: я завжди шукаю якогось такого юнака.
- Пропонуєте роботу? - Ні. Навряд чи ти хочеш працювати.
А ти що тут робиш?
Ти домовлявся про зустріч?
Ні. Я не знав, що треба.
Що таке, Том?
Я повернувся.
Так, я бачу. То що ти хочеш?
Хотів привітатися, дізнатись, як ти...
- Ти невчасно. - Ясно. Ще побачимося, тату.
Том.
Ходімо, сюди.
Це мій син.
Я завжди думав, що він усе це успадкує.
Коли вмерла його мати, він важко це переживав.
Йому бракує сили духу тут працювати. Він слабкий.
Коли йому виповнився 21 рік, я запропонував усе, що він забажає.
Знаєш, що попросив син?
Не знаю, Річарде.
Підписаний примірник «Джейн Ейр» Шарлотти Бронте.
А тепер він хоче відкрити книгарню.
Не зовсім розумна інвестиція.
Не зовсім. Та я все одно йому це дам.
Знаєш чому, Макс?
Бо життя в нас лише одне.
І я не буду тюремником своєму синові той час, що відведений йому на землі.
Будь із собою чесний, Макс.
Якщо я найму тебе працювати на мене, як, по-твоєму, це скінчиться?
Недобре.
І я так думаю.
Та все одно пропоную тобі роботу. Думаю, 60 000$ на місяць.
Шістдесят штук на місяць? За що?
Щоб ти шукав можливості. Залишив по собі слід.
Хочете, щоб я зник.
Мама через тебе страждає, Макс. Я цього не терпітиму.
І що ж я таке? Погана інвестиція?
Я б не досяг усього поганими інвестиціями.
То це така моя ціна, Річарде? Шістдесят тисяч доларів на місяць?
Я пропоную тобі можливість.
Я хочу річну зарплату наперед.
Я можу це організувати. Просто перекажу гроші...
Перекажете гроші? Ні. Що? Щоб я сплатив податки?
Найняв бухгалтера? Ні.
Я хочу аванс готівкою.
Дайте мені готівку - і мама вся ваша.
Я зникну. Від мене не буде й звістки. Навіть сраної листівки.
Зачекай тут.
- Ми змогли. - Ми змогли, котику.
Де моє бабло?
Які ви класні.
Давайте.
- Так! - Випиймо.
Ну, давайте.
Бабло наше, друже.
Йо, чекай, дивись.
Є один новенький, Ґолді.
- Він з Лос-Анджелеса. - Ага.
Працював каскадером до розводу на бабло -
чи як назвати нашу справу?
Починав каскадером. Здуріти.
Його дуже рекомендують, і він хоче зірвати куш.
І ви мені потрібні.
Тіпсі...
Ми вийшли.
Та ну, друже. Ви... На пенсію вийшли чи що?
- Ні. Ні-ні. - Уже все?
І чим будете займатися? Прямо... Та ну.
Ні, ми беремо...
- Просто беремо відпустку. - Ми... Так.
- Беремо відпустку. - Ясно. Ну, дайте знати,
- коли вернетеся. Добре? - Добре.
Вам треба з ним познайомитися.
Він крутий, чуєте?
Ти гониш. Де моє бабло?
Та перестань.
Що?
- Це все. Тіпсі, це й усе. - Ні.
У нас були витрати...
- Були певні витрати. - ...яких ми не врахували.
Ну, добре. Але ж це... Ні-ні. Ми не так домовлялися, друже.
- Знаю, та бувають зміни. - Ага.
У вас це почало входити у звичку. Враження таке, що це я - ціль.
- Нам просто смішно. - Ні. Перестань, друже. Ні.
- Ні-ні. - Ні.
Нічого подібного.
Але гарно ми його розвели, правда ж?
Подякуй Мадлен за це.
Перестань. Перестань.
Дякую, Мадлен.
Нема за що, Тіпсі. Нема за що.
- Дякую, Тіпсі. - Дякуємо тобі за все, друже.
- Я тобі подзвоню. - Ага. Авжеж.
- Не мерзніть тут. - Бувай.
- Три чверті мільйона. - Непогано.
І що тепер?
Поїду додому. Візьму свої речі.
І скажу йому, що в мене захворіла тітка в Джерсі.
І вранці одразу ж поїду звідти.
Ти мене кохаєш?
На жаль.
Гей.
Гей. Слухай...
Маю добру новину й погану новину.
Добра новина - усі гроші лишаються тобі.
Ясно. А яка погана?
Погана новина - ти мав рацію.
У чому?
Старий мене кохає.
Він хоче одружитися, тому я лишаюсь.
Що ти таке кажеш?
Може, я не хочу цілими днями сидіти в барі,
до кінця життя розводити людей на гроші.
Ти це не серйозно.
Рано чи пізно старий почне ставити питання.
Ні. Не почне. Він занадто захоплений.
У нього багато різного клопоту.
Ну, знаєш: здоров'я, бізнес.
І емоційно нестабільний син.
А я - щось хороше. Розумієш?
Щось хороше в його житті.
Ага.
Я тебе знаю. Залишишся - коли-небудь оступишся.
Не оступлюся. Я дуже вправна.
А якщо тебе не шукають, тебе й не бачать.
Ти справді це зробиш?
Так.
Я більше не хочу грати маму.
Це нудно.
Макс Бернетт, це поліція.
У нас є ордер на ваш арешт. Відчиняйте.
Я тобі не вірю. Хто за дверима? Тіпсі?
Краще тікай.
Ти блефуєш.
Ну, тоді не піддавайся на мій блеф і відчиняй двері.
Відчиніть.
Ти мене використала?
Макс Бернетт.
- Чорт. - Відчиняйте.
МАДЛЕН
Співчуваю.
Ви мені потрібні на хвилину, прочитати Річардів заповіт.
Певні документи не можуть чекати.
До того ж, думаю, краще зробити це одразу - заради Тома.
- Добре. - Добре.
Річард особисто диктував мені цю останню чернетку заповіту,
він її підписав.
Оскільки його хвороба була в самому розпалі,
вважаю за свій обов'язок запевнити вас,
що в той час він говорив зв'язно й був при здоровому розумі.
Більшість своїх статків Річард заповів Мадлен.
Яка маячня... Усе має належати Томові.
Річард висловився дуже чітко. Після останнього інциденту з Томом...
- У мене вкрали 350 000$. - ...у нього були серйозні побоювання...
- І в мене стався нервовий зрив. - ...лишати Тому і компанію,
і статки.
Для ваших потреб створили трастовий фонд.
Сума дуже щедра.
Ви зможете й далі займатися своєю книгарнею.
Також Том керуватиме доброчинністю -
Фондом Річарда Гоббса.
А все інше: нерухомість, активи, акції, акціонерний капітал -
тобто решта 9,2 мільярда...
Усе отримує Мадлен.
Ну, принаймні він довірив мені фонд.
Так і є, Том. Тепер ви голова ради директорів.
А Мадлен призначено довірчим власником.
Я довірчий власник?
Це лише формальність.
Підстрахування на випадок, якщо Том не зможе виконувати обов'язки,
- щоб Мадлен... - Зайняла моє місце. Я зрозумів.
Він вірив, що ви здатні керувати фондом.
Можу сказати це вам з цілковитою щирістю.
- Він вас дуже цінив. - Ясно.
Без образ, але я бачу з його заповіту, кого він цінив.
Девіде, я хочу поговорити з Томом наодинці,
- якщо можна. - Авжеж.
Дякую.
Мені дуже жаль.
- Не треба. Це не ваша вина. - Я просто...
Хочу, щоб ти знав: я твій партнер.
І що я поруч.
Хоч би що тобі було треба, я поруч. Ти не мусиш проживати це наодинці.
Дякую за ці слова.
Можеш жити зі мною, скільки хочеш.
Найближчим часом можеш не з'їжджати.
Та мені доведеться продати цю квартиру, бо я не зможу.
Я не можу... не можу тут жити сама. Просто не можу.
Я не впораюся.
- Не знаю, нащо я це сказала. - Ясно.
Не треба було...
- Я розумію. - Дарма я зараз це сказала.
Поговоримо про це потім.
- Просто це занадто. - Усе добре.
Зараз для нас обох це занадто.
- Дякую, Патрику. - Нема за що, міс Гоббс.
- Доброго ранку, Чарлі. - Вітаю, міс Гоббс.
Піду гляну, що в залі. Я ненадовго.
Дуже вам дякую.
...місіс Гоббс.
Нічого собі.
Дуже гарно. А можна подивитися іншу шухлядку?
Авжеж.
Треба тобі щось сказати. Здається, я бачила...
Будь ласка, проходьте. Том вас чекає.
Він знудиться до смерті. Звернися до мене через 20 років.
Я вирішуватиму всі ті ж самі питання. Розумієш, про що я?
Місіс Гоббс. Доброго ранку. Я Пет Бреддок.
Ми бачилися на поминках по вашому чоловікові.
Так, авжеж. Як ваші справи?
Добре. Дякую.
Це мої колеги: містер Маккейб, містер Мозлі.
Ми прийшли до Тома. Він нам доручив одну справу.
А що це за справа?
О, Пет.
Мадлен,
- Бреддок - давній друг сім'ї. - Том.
Радий бачити. Батько доручав йому роботу,
якщо треба було вирішити якесь делікатне питання.
До речі, Мадлен, ви теж подивіться.
Том звернувся до нас по допомогу в пошуках дівчини, яка вкрала гроші.
Наша система проаналізувала її фото,
і ми знайшли цю жінку. Думаємо, це вона.
- Це вона. - Добре.
Звати Сандра Кармайкл.
Народилася в Сіетлі. Важке дитинство.
Ми говорили з матір'ю, але та кілька років з нею не спілкується.
У 16 років її виключили зі школи,
і в неї почалися проблеми з законом.
Дрібні крадіжки, зберігання наркотиків, напади.
Потім вона стала наркозалежна
і переїжджала з одного міста в інше, аж поки не опинилась у Квінзі,
де її знов заарештували за наркотики.
Отримала умовно-дострокове звільнення, і тут її слід застиг.
Що ж, ясно. Вона наркоманка.
Якщо чесно, з цим виникають питання.
- Які питання? - Так, які?
Вона провернула дуже складну махінацію.
Не уявляю, щоб вона змогла це сама.
Думаю, діяло кілька людей.
- Тримаємо вас у курсі. - Я вам дуже вдячний.
- Ми до них доберемося. - Добре. Я у вас вірю.
- Ми з вами скоро зв'яжемося. - Добре.
Я тут!
Привіт!
- Не знав, що ви вмієте готувати. - Непогано для трофейної дружини?
Твій тато казав, якої ти про мене думки.
- Вибачте. Я вас тоді не знав. - Мені байдуже.
- То я через нього. - Чесно... Мені справді байдуже.
Ти голодний?
Так. Поїсти не відмовлюся. Тільки речі покладу.
Як просуваються пошуки дівчини?
Поки ніяк. Бреддок напав на слід у Маямі, але він був хибний.
Сонечко, знаєш,
ці люди вчинили з тобою жахливо, незрозуміло й несправедливо.
Та я не думаю, що тобі стане краще, якщо ти її знайдеш.
Я не згодний.
Але ж...
Добре. Зараз я тобі щось покажу.
Я тут...
почала підшукувати тобі квартиру.
Вони всі в центрі, біля книгарні,
тому не доведеться далеко їздити.
- Що це таке? - Ну, я ж казала.
Я продам цю квартиру, тому тобі треба шукати житло.
Знаю. Та ви не повинні цього робити.
Але я хочу, сонечко.
- Хочу тобі допомогти. - Я розумію. Та я й сам
- можу знайти квартиру. Дякую. - Чому ти дратуєшся?
- Не дратуюся. - Дратуєшся.
- Нічого подібного. - Таки дратуєшся.
- Не можна таке зробити й думати... - Але ж я хочу.
- ...що я змовчу. - Я допоможу.
- Це не ваша проблема. Ви мені не мама! - Твоя правда. Не мама.
Була б мама - сказала б, щоб підтер уже шмарклі.
Людям щодня розбивають серця.
Усі це переживають.
Постійно.
Та більшість хлопців не такі зніжені, щоб їм шукали дівчину, яка це зробила.
Вона вкрала мої гроші.
Ти ж не тому її шукаєш. Ти хочеш знов її побачити.
Хіба ні?
Собі можеш брехати, та мене не обдуриш.
Вибач. Це було жорстоко.
- Вважаєте мене лузером. - Не вважаю.
- Вважаєте. - Ні, я не вважаю тебе лузером.
Я вважаю, що...
Я вважаю, що ти людина.
Вважаю, що всі ми люди.
І просто робимо, що можемо.
Скажу Бреддоку, щоб кинув пошуки.
Ти молодець, сонечко. Я знаю, що важко.
Квартиру ще не виставили. Ви її побачите перші.
Чудово.
- Це прекрасний район. - Алло.
- Тут багато молоді. - Так?
У Тома книгарня
- на Томпсон-стріт... - Так. Добре.
- ...тут буде ідеально. - Привезіть її у квартиру. Так.
- Любий, що... що таке? - Добре. Дякую.
Її знайшли.
Я думала, ти їм сказав, щоб більше не шукали.
Так-так, сказав. Та в них лишалась остання зачіпка, і її знайшли.
- Де вона? - Везуть у квартиру.
Я хочу з нею поговорити. Мушу їхати. Вибачте.
Вибачте нам. Доведеться перенести перегляд. Дуже вам дякуємо.
- У гостьовій кімнаті. - Добре.
Вона жила в мотелі «Лінкольн» біля шосе Кросс-Бронкс.
У неї важка героїнова залежність. Вона сильно здала за цей час, Том.
Розумієте? Заждіть. Почекайте секунду.
Ми дали їй заспокійливе,
та в неї буде сильна ломка, тому...
- Можна з нею поговорити? - Я піду з тобою.
Ні. Не треба.
Вона казала ще щось?
Ви дізналися щось нове?
Поки що - ні.
Сонечко, ти в порядку?
Так.
Так. Усе добре.
Дивно. Це вона, але ніби й не вона.
Вона щось каже?
Ви мали рацію.
Вона працювала не сама. Був іще... У неї був поплічник.
Він її всього навчив, готував її.
Він усе спланував.
Вона каже, він має якийсь зв'язок... з нами.
Який саме зв'язок?
Каже, він усе про мене знав. Їй здалося, то було щось особисте.
Вона його описала?
- Сказала, який він був з себе? - Ні, та він і її надурив.
Лишив її ні з чим.
Я сказав, що вона може лишатися тут...
- Ні-ні. Їй не можна тут лишатися. - ...і що...
- Вона хвора... - Ні.
- ...їй потрібна детоксикація... - Ні.
- ...і вона шкодує про скоєне. - Вона наркоманка, їй нема віри.
- За гроші зробить усе. - Точно.
- Мені це легко. - Ні. Вона лишиться тут.
Я її доглядатиму. Знайду лікарів, медсестру - кого треба.
- Я хочу це зробити. - М-ре Бреддок, це небезпечно.
- Допоможіть мені. - Ну, я...
Я можу поставити когось біля її дверей. Вона буде фактично під замком.
Через це я б не тривожився. Але послухайте.
Ви готові побачити її тверезу,
- побачити її справжню? - Мені кортить побачити її справжню.
Добре. Якщо вона тут лишається, я повинна з нею поговорити.
- Заждіть. Їй треба відпочити. - Ні, я поговорю.
Сандро.
Привіт, я Мадлен.
Я була одружена з батьком Тома. Я його мачуха.
Відсмокчи в мене, брехлива суко.
Я знаю, хто ти така, Мадлен.
Макс пояснив мені всю схему.
Як ти нацькувала на нього копів, а потім благала його повернутися.
Як помирав один старий, що мав лишити по собі ціле багатство,
і нам треба було лише...
відсунути вбік його сина,
щоб його гнила вдова могла все успадкувати.
І що ти хочеш?
Хочу зізнатися. У всьому зізнатись
і скинути цей тягар з душі.
Зроби послугу, поклич Тома. Том!
Скільки?
Я не хочу твоїх грошей, суко.
Не хочеш?
Ми з Максом мали зустрітися на Пенн-Стейшн.
Я чекала там три дні.
Я така до хріна тупа, що думала, з ним щось сталося.
Уявляєш?
Він мене покинув.
То що я можу для тебе зробити?
Мені потрібен Макс.
Хочу побачитися з Максом.
Хочу глянути йому в лице, хочу, щоб він побачив, що зробив зі мною.
Я хочу побачитися з Максом.
Мила моя, я не знаю, де він.
А ти дізнайся.
А то я розкажу всім, хто в сусідній кімнаті, що ти за лярва.
Хай лишається.
Дзвінок направлено
в систему-автовідповідач.
Запишіть повідомлення
і завершіть дзвінок або натисніть «один» для інших дій.
У мене неприємності.
Знайшли твою дівчину. Біля шосе Кросс-Бронкс. Вона там кололася.
Тепер вона в моїй квартирі, сохне за тобою.
Бачу, ти серйозно заморочив їй голову.
Нащо було доводити аж до такого?
Якої херні ти їй наговорив?
Подзвони мені.
Де він?
Ти його знайшла?
Знайшла?
Запишіть повідомлення
і завершіть дзвінок або натисніть «один» для інших дій.
Макс. Це знов я. Можеш передзвонити?
Макс пояснив мені всю схему.
І я знаю, хто ти.
Прошу, передзвони. Ти мені потрібен.
Мені потрібен Макс.
Хочу побачитися з Максом. Побачитися з Максом.
Будь ласка, подзвони. Прошу, Макс.
Я розкажу всім у сусідній кімнаті,
що ти за лярва.
ПОВІДОМЛЕННЯ: ПОДЗВОНИ
Слухай, ти просила - я вернувся.
Влаштував Тому нервовий зрив. Отримав свої гроші. Тепер я вийшов.
Так, але я...
Просто я...
Здається, я...
Хочу, щоб ти вернувся.
Щоб я вернувся?
Так.
Щоб я вернувся і все владнав.
Так, бляха.
- Поклади... - Так, я знаю.
- Добре. А потім я... - Ти виграєш...
тому не розумію, звідки ці питання.
Ти мене дуриш? Розводиш мене?
Привіт. Як наша юна пацієнтка?
- Набагато краще. Дякую. - Ніч була важка,
- та, здається, найгірше позаду. - Яке полегшення.
Виглядаєш краще.
Я йду прогулятися. Не хочеш зі мною?
Ні. Вона ще не відновилася на 100%.
Думаю, свіже повітря піде їй на користь.
- Не знаю. - Та ні.
- Прогулянка - це ідеально. - Добре. Я взяла светра.
Швидко. І де він був?
Можеш сама спитати.
Ми ж домовилися?
Після зустрічі ти звалиш з мого життя.
- Мені від тебе нічого не треба. - Чудово.
Як тобі вдається це робити?
Практика.
Куди ми їдемо?
Зупиніть тут.
Ти мене покинув!
Набре... Я кілька днів чекала! Ти мене нахрін покинув!
Як ти міг?
Викинув мене, як непотріб!
О боже. Я тебе прошу. Це все?
Тебе використали. Бо ми так робимо.
І тепер питання в тому, як загладити перед тобою вину.
Хай просить пробачення.
Він не може. Бо не шкодує.
Ти хоч щось відчував до мене?
Я нічого не відчував.
Що це за херня?
Чорт.
Що я казав?
Вона використала цих двох, щоб вихопити спадок у вас з-під носа.
Що? Вам нічого сказати?
Спадок належить Томові.
І ти його віддаси. Це його гроші.
Якби гроші були Томові, вони були б у нього.
Але це мої гроші.
І знаєш, що я зроблю зі своїми грішми?
Візьму мільярд доларів і націлю його на тебе.
Будинок на три спальні в Скарсдейлі, чи Ллойд-Гарборі, чи ще хрінзна-де.
Його нема. Твого «мерса» - нема. Гроші твоїм дітям на коледж.
Коли я з тобою закінчу, нічого не буде.
Бо все крутиться навколо грошей?
Вам усім важливі тільки гроші.
Так, Сандро?
Скажи щось! Відповідай!
- Стій! Гей, Том. Том. Ні. - Гей!
Ти мене розводила від самого знайомства.
- Том... - Опусти пістолет. Опусти.
Ти забрала все.
- Вибач. - Ти довбане брехло. Не кажи...
Том, перестань. Опусти зброю.
- Опусти зброю, Том. - Опусти пістолет.
Я казала щиро, Том. Я казала щиро.
Ти права. Ти тут ні до чого.
- Том, ні! Що ти робиш? - Гей. Ні-ні. Том, ні.
Це ти. Ти нас знищила.
Дивись на мене. Дивися, що ти зробила зі мною. Що зробила з татом!
Я піклувалася про твого тата. Він жив завдяки мені.
- Маячня! - Том, прошу, не треба.
Заткнися.
Том, опу... Опусти пістолет, добре?
Прошу, опусти. Опусти.
Том, ні.
Ні!
- Не підходь. - Опусти.
Не підходь.
- Опусти пістолет, Мадлен. - Хочеш мене вбити?
- Відійди. Том, ні. - Хочеш вистрелити? Давай!
- Гей! Том. - Стріляй.
- Ні. Ні-ні-ні. - Що? Що...
Том.
Ти що? Тримайся.
Том.
Якого хера?
О боже.
Ти його вбила.
Це не я. Він... Він сам застрелився. Ти ж бачив.
- Поліцію. - Дзвоню.
- Ні! - Він сам застрелився.
Що-що? А ти що за хрін? Заткнися. Ти теж причетний.
- Хочу повідомити про стрілянину. - Це не я. Я...
- Я його не вбивала. - Так, сталася стрілянина.
Постріл юнаку в груди. Я не впевнений.
Він... Хлопець мертвий. Це... Це трагедія.
- Але я... Я не... - Ні, то не вона. Він сам застрелився.
Я загладжу свою вину.
- Я загладжу вину. - Що-що?
Я поверну гроші.
- Віддам у фонд. - Що ти таке верзеш?
- Просто відмовишся від них? - Так.
Я не хочу у в'язницю за те, чого не робила!
Ні. Сюди вже їдуть. Поліція їде.
Лишиш нас поліції - і гроші не дістануться нікому.
- Подумай, що вони можуть зробити. - Ах ти ж.
Вони повернуть гроші!
Прошу! Прошу! Молю тебе! Я не хочу у в'язницю!
Яка ж хрінова ситуація.
На першій лінії Мадлен Гоббс. Каже, що терміново.
Вибачте, одну хвилину.
Мадлен... Алло.
Щось сталося?
Хочу передати свій спадок...
фонду Річарда Гоббса.
Річард хотів, щоб усе успадкували ви, Мадлен.
Спадок ваш.
А я хочу віддати його фонду.
Це треба зробити сьогодні.
Девіде, робіть. Робіть якнайшвидше.
Мадлен, у чому річ? На вас тиснуть?
Ні.
Скажіть, що сталося. Я допоможу.
Наступний рейс - в Оклагома-Сіті.
У нас 40 хвилин. Не зупиняйтеся.
Мадлен. Ви говорили про це з Томом?
Ви ж мій юрист?
Так. Авжеж.
Тоді робіть, що я кажу: переказуйте гроші.
Усю суму.
Ми готуємо документи.
Хай буде схоже на грабіж.
Ти втратила стільки грошей, а така спокійна.
Ну, я професіонал.
Ти віддала мільярди доларів.
- То он що я зробила? - Чи ні?
Не знаю. Хіба?
Я віддала гроші фонду.
Голова фонду - Том.
Тобто був Том.
Том мертвий.
Значить, гроші - під контролем довірчого власника.
Здогадайся, хто це?
Ви й досі говорите про гроші.
Так. Так, говоримо.
Том мертвий.
Ми його вбили.
- Тримай себе в руках. - Мене зараз знудить.
Треба її позбутися.
Не можна. Вона свідок. Забагато знає.
Що таке? Вона тебе таки зачепила?
Ні.
Та нічого. Таке буває.
Вона мене не зачепила.
Та можеш робити, що хочеш.
Мені все одно.
- Вона мене не зачепила. - Добре.
Бажаєте води?
Дякую.
- Це не кров. - Що?
Дивись. Дуже легко стирається.
- Це не кров. - Покажи.
Якщо не кров, то що ж це?
Ти мені скажи.
У якому сенсі?
Ти за цим стоїш?
- За чим? - Ти змусив мене віддати гроші.
- Я такого не робив. - Ні, Том живий. Ти мене розвів.
- Про що ти? - Ти мене розвів.
- Я тебе зарию. - Я ніяким боком...
- Я тебе прикінчу! - Я до цього не причетний.
Сандра.
Сандро! Сандро.
СЕНДІ
- З Різдвом, Макс. - З Різдвом, Сандро.
Сенді. Усі звуть мене Сенді.
Будемо створювати в людей
враження, що ти - інша людина.
Коли я закінчу, воно буде переконливе на 100%.
І що буде, якщо я лишуся?
Працюватимеш на мене.
Реально?
Реально.
А як мені знати?
Ти мені дуже подобаєшся.
І ти мені дуже подобаєшся.
Це брат. Хоче грошей.
- Джейсон. Тихіше... - Слухай. Йо, послухай дві секунди!
Я живу з татом і його новою дружиною.
Він вважає, що я розчарування.
Але ти - не розчарування.
Кохаю тебе.
Чесну людину не обдуриш, правда ж?
Тому нам ніколи й не жаль наші цілі.
Макс пояснив мені всю схему.
Як помирав один старий, що мав лишити по собі ціле багатство.
Нам треба було лише відсунути вбік його сина,
щоб його гнила вдова могла все успадкувати.
У ВІЦІ 75 РОКІВ УМЕР МІЛЬЯРДЕР РІЧАРД ГОББС
Я хочу зізнатися.
У всьому зізнатися.
Я дуже про все шкодую.
Як справи, Тіпсі?
Річард умер, усі гроші дісталися Мадлен.
Вона провернула дуже складну махінацію.
Не уявляю, щоб вона змогла це сама.
Думаю, діяло кілька людей.
Є білий чувак, Ґолді.
Ми звемо його Ґолді, бо в нього волосся таке... руде.
Треба це звідси винести.
Ви мали рацію.
Був іще... У неї був поплічник.
Він її всього навчив, готував її. Він усе спланував.
Ні. Ще раз.
Він і її надурив. Лишив її ні з чим.
Як тобі це вдається?
Практика.
Гей, маю просте питання.
Скажіть, де в хріна
- моє бабло? Гля, які ви. - А ось і він.
- Наче копи під прикриттям. Як ви? - Як ти, мала?
- Як справи? - Твої гроші.
Добре. Непогано, Сенді. Бачу, Макс тебе добре навчив.
Що ж, останній шанс. Така, як ти, мені б не завадила.
Вибач, Ґолді. Я вийшла.
- Як скажеш. Я таке вже чув раніше. - Вийшла.
- Добре. Ми валимо. - Ага.
Бувайте.
Інвестую в нерухомість.
- Давай! - Так!
Бувай, Сенді.
Ти отримав багато грошей, Том.
Використай їх на щось хороше.
Використаю.
- Дякую. - Ти мені дякуєш?
Я в тебе все забрала.
Але й повернула.
Знаєш, на Мотт-стріт є класна японська кафешка.
Якщо ти вільний, я пригощаю.
Ну, в мене нікого нема.
І мене це влаштовує.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька