Är du okej, pappa?
Prata med mig.
Jag hör dig inte.
Det finns en sång som säger allt
Som värmer när det blåser kallt
Som lockar dej att gråta eller jubla
Håll käften!
Vad säger du, pappa? Tala högre.
Jag hör dig inte.
Håll käften!
Helvete!
Hank och jag har jobbat tillsammans i 30 år.
Det finns ingen bättre.
-Han sköter det ekonomiska. -Så dumt.
Faster Deb är där.
-Nej! -Du behöver någon
som kan hjälpa dig.
Som håller koll på räkningar, betalningar och budget.
Ska snubben med hästsvans bli min förmyndare?
Nej. Ekonomisk konservator.
Har har inte hästsvans längre.
Jag vill inte prata om det här.
Inte jag heller.
Men vi måste. Du behöver någon.
Jag har någon. Ewatomi.
Ewatomi?
Ni har precis träffats.
Det går framåt.
Jag kan ha kommit längre
-och längre. -Toppen.
Jag måste veta att du har nån permanent.
-Jag är inte kvar för alltid. -För du slutade med behandlingen.
Du skulle inte ge upp, men det gjorde du.
Du gav upp.
Jag ändrade behandlingen.
Jag ger inte upp, jag tänker kämpa.
Men vi måste vara beredda.
Jag måste veta att du blir omhändertagen.
Jag har Ewatomi.
Tack för jackan.
-Jack... -Vi ses på festen.
SOM VI SER DET
THE GRAYSON CENTER FÖR SJÄLVSTÄNDIGHET
Vi erbjuder matlagningskurser, budgeteringsklasser, hästterapi,
filmkvällar, utflykter.
Du kommer att ha fullt upp.
Din bror säger att du gillar mode.
Ja, verkligen.
Inte sant, Violet?
-Hur länge måste jag stanna här? -Bra fråga.
Det skiljer sig mellan personer,
men genomsnittet är tre år.
Va?
-Det sa du inte. -Det kanske blir
-sex månader. -Ja. Allt är möjligt.
Men de flesta älskar det här.
Dra åt helvete, Van.
-Dra åt helvete. -Violet...
Din bror vill bara vad som är bäst för dig.
Håll käften! Gud!
-Jag hör inte hemma här. -Violet! Lugn!
Du sa att du skulle göra intervjun och visningen.
Förlåt.
Sluta! Vad gör du?
-Sluta! -Mamma ville aldrig det här.
Mamma hade aldrig skickat hit mig!
-Kan vi gå in? -Det här är Mandys fel.
-Vad pratar du om... -Du skickar bort mig,
så du kan vara med henne. Ni kysstes.
Jag vet det. Harrison såg er.
Det hände bara en gång.
Mandy är min!
Kör hem mig!
Harrison?
Får jag komma in?
Jag kommer in, okej?
Hej!
Är du redo för festen?
Varför är du klädd så där?
-Jag vill inte ha dig där. -Jag vet.
Men dina föräldrar bjöd in mig.
Varför har du resväskan?
Jag ska flytta.
-Det går inte. -Jo.
Du är inte redo att förlåta mig, det är okej.
-Jag förstår det, men... -Snälla, gå.
-Harrison... -Snälla.
Vi. Din bror berättade vad som hände,
-jag är ledsen... -Det är stört!
Jag vet.
Vänta!
Vi?
Du ska veta att det som hände mellan mig och din bror,
det var ett misstag,
det var mitt fel, men det är över nu.
Vi?
Jag kommer in.
Jag ville aldrig såra dig. Okej?
Jag klandrar honom. Inte dig.
Tjejer faller alltid för honom.
Han är ett svin,
och han har alltid de snyggaste flickvännerna.
Hur gick det på Grayson Center?
Hemskt.
Flera mil från butiker eller busshållplatser.
De tvingar en att göra hantverk och tvätta hästar.
I två till tre år.
Jag vill stanna här.
Men Van tvingar mig att flytta.
-Jag vet. -Du...
Du är vuxen.
Ingen kan tvinga dig att göra något du inte vill.
Verkligen?
Ja.
Kom nu.
Vi ska göra oss redo för festen.
Du har din dejt med Douglas ikväll.
Det är ingen dejt.
Douglas är en vän.
Okej. Jag hade bara en känsla.
Du har fel.
Vad är det?
-Kan du sänka volymen? -Inte nu.
Det är för högt!
Helvete!
Vad gör du?
Jag tittar på känslomässigt manipulativa reklamfilmer.
Varför?
-Så jag kan lära mig att gråta. -Varför?
Så Ewatomi vet att jag har känslor när jag friar.
När du vad?
Jag ska fria till Ewatomi.
Kom ihåg, om nån hälsar, ler ni och hälsar tillbaka,
och ställer frågor om dem. Vänta.
Om det blir för mycket, kom bara ut hit.
Ha kul. Det är en fest.
Vi klarar det här. Du oroar dig för mycket.
Kom ihåg vad vi sa om Ewatomi.
-Stressa inte. Saker tar tid. -Jag har inte tid.
-Jag är här om ni behöver nåt. -Jag behöver dig inte.
Okej. Varsågod.
Hur är läget, allihop?
En stor applåd för publiken ikväll.
Nu är det dags att festa!
Herregud! Harrison!
Du ser så fin ut!
-Vill du dansa med mig? -Nej.
Okej. Senare. Du ska dansa med mig.
Jag accepterar inte ett nej.
-Hej då. -Harrison! Så stilig du är.
Fin kostym, kompis.
-Hej! -Så fina ni ser ut.
Se på er. Jag behöver ta en bild.
Alla tre. Samma pose som från förskolan. Minns ni?
Se på mig, Harrison. Så ja. Tack.
-Vad har du i väskan? -Inget.
-Jag ska till mitt rum. -Okej.
-Han verkar upprörd. -Han klarar sig.
Det är nog allt folk och musiken.
-Jag tittar till honom. -Tack. Du är bäst.
-Tack. -Tack.
Hej, Violet.
Jag är Douglas, Violets dejt.
-Oj! -Så trevligt!
Vi är inte på dejt.
Ubern kostade väldigt mycket,
men det är okej om jag kan kyssa henne sen.
-Vi kommer inte kyssas. -Är det säkert?
Inget i världen är mer säkert.
Okej.
Jag kan bara äta sataykyckling
och mitt blodsocker får inte sjunka.
Insatserna kan inte bli högre,
så jag vill ge dig mitt nummer
så kan du sms:a mig när nästa sats kommer.
Det går inte,
-men jag håller koll åt dig. -Det är värdelöst.
-Ewatomi. -Hej, Jack.
Du ser fin ut.
Tack. Du med.
Klänningen framhäver dina bröst.
Jag menar det inte som något dåligt.
Jag tar det som en komplimang.
Vissa människor vill bara ha en sak ur ett förhållande,
men det vill inte jag.
Sex är bara en sak. Jag vill inte bara ha sex.
-Skönt att höra. -Men jag är inte emot det.
Säg gärna till innan
du tror att det händer,
för det hade varit en första gång för mig
och jag vill vara beredd.
Jag är inte bra med överraskningar.
Jag ska komma ihåg det.
Det jag försöker säga är,
att jag gillar dig.
Jag vill att det här går framåt.
Jag med, Jack.
Bra.
Vi borde äta nåt.
Hålla blodsockret uppe. Det är en stor dag.
Inte hon. Hon är värdelös.
Vi hittar nån annan.
Det finns visst kyckling.
Jösses.
Det är precis som reklamen.
-Va? -Det är...
Det är ödet.
-Snälla, gå. -Du måste prata med mig.
-Jag vill inte. -Lyssna...
Du må inte kunna förlåta mig än,
men svaret är inte att flytta hem.
Jag fick en vän. A.J.
Hans mamma vägrar låta oss träffas.
Jack kallar mig fet och dum
och hemska saker jämt,
och jag ler och tar det.
Van tvingar Violet att flytta till Grayson Center.
Och jag trodde du älskade mig.
Du sa det.
Och du kysste Van.
Jag har ingen i lägenheten.
Det är sjukt, Mandy.
Och jag orkar inte mer.
Jag orkar inte mer.
Minns du när du inte kunde lämna lägenheten?
Minns du att du åt varje natt?
Du var så blyg att du inte kunde prata med någon?
Så var du när du bodde här.
Du har kommit så långt, Harrison.
Hittills.
Du måste fortsätta framåt.
Om jag har förlorat ditt förtroende
och du inte kan förlåta mig,
då är det mitt fel.
Om så är fallet...
...då är du inte...
Den som borde gå.
Jag borde gå.
Det här är en bra Thriller-LP-skiva.
Se hur elak han ser ut.
-Toppen. -Det är...
Han verkar trevlig.
Varför tar du hans sida?
Jag är på din sida.
Jag hatar att behöva göra allt han säger.
Varför? Jag är 26.
Se på dig. Du bestämmer själv.
Du har ett eget ställe. Ett eget jobb.
Varför kan inte jag vara lika självständig?
Om du kan, varför kan inte jag?
-Jag antar det. -Du antar det?
Du antar det?
Jag är mer social än du.
Ditt jobb är att sortera böcker.
Jag jobbade på Arby's. Lunchrusningen var inga problem.
Fick du inte sparken?
Poängen är att jag kan göra det.
Jag skulle kunna bli precis som du.
Douglas?
-Jag förstår nu. -Vadå?
Du är en inspiration.
Jag behöver inte lära mig.
Jag är redan självständig.
Jag måste bara göra det.
Tack, Douglas.
-Tack. -Coolt.
-Vi måste prata. -Okej.
Okej, vi pratar. Ursäkta mig.
Det är okej.
Du är Jacks pappa, eller hur?
Grattis!
Tack. För vad?
Jack friar till sin flickvän.
-Va? -Det är vad Violet sa.
Han ska göra det i lusthuset.
Jag måste tvätta händerna.
Jag vill inte bråka mer.
-Inte jag heller. -Vi behöver inte skrika.
Vi kan prata om det som vuxna.
För vi är båda vuxna.
Jag håller med.
Jag har tänkt på det,
och du borde ge mig min halva av arvet.
-Va? -Från våra föräldrar.
Ge mig hälften, så tar jag hand om mig själv.
Jag betalar för mig och fattar egna beslut.
Du behöver inte oroa dig för mig.
Det går inte, det vet du.
Douglas bor själv.
Han har en lägenhet och jobb.
Han är självständig, han är...
Han är en nörd. Jag är mer samlad än han.
Du har inget jobb.
Du har aldrig bott själv.
-Du har aldrig betalat räkningar... -Vems fel är det?
Du har haft pengarna och gett ut dem hur du vill.
Det är inte sant.
Sluta snåla, ge mig pengarna.
-Jag kan inte. -Har du inget kvar?
Det fanns aldrig några pengar.
Va?
Sen mamma och pappa dog
har jag betalat för allt.
De var inte som du tror att de var.
Jag fick lista ut massor av saker själv.
Mamma och pappa... Det är omöjligt. Du ljuger.
Nej.
Jag vet att du vill vara självständig.
Jag vet det. Jag vill att du är det. Men jag...
Du är inte där än.
Därför måste du flytta till Grayson Center,
det är det snabbaste sättet för dig att nå dit.
Du menar,
det är det snabbaste sättet att bli av med mig.
-Violet? -Nej.
Säg inget illa om mamma igen.
-Ja. -Det är galenskap. Förstår du?
-Kvinnor är redo att göra det. -Hej.
-Hej, Mandy. -Kan jag prata med er?
Ursäkta att jag stör. Ett ögonblick.
-Självklart. -Ja.
-Tack. -Ursäkta.
Vi är strax tillbaka.
Hej, Lou.
Är allt bra?
Ja. Bara bra.
-Hur mår du, grabben? -Bra.
Det är lite tufft med Violet. Så...
-Jag beklagar. -Ja.
Blir det någonsin lättare?
Som barn brukade Jack ha enorma vredesutbrott.
-Du kanske minns ett par. -Ja.
Han skrek
-och bråkade med andra barn. -Ja.
-Han bet dem! -Ja.
Jag tog honom till lekplatsen
och såg mig omkring
och önskade att jag hade en annan son.
Sen började jag inse
att han gjorde mig bättre.
Jag blev mer omtänksam.
Jag gillar mannen jag blev.
Blir det lättare?
Nej.
Det är en jäkla börda.
Men också en gåva.
En sak vet jag,
om dina föräldrar kunde se hur du sköter det här,
hade de varit så stolta.
Tack, Lou.
Nu ska vi se.
Jag vill prata med dig om något.
Okej.
Min far ändrar sin behandlingsplan.
Kemoterapin var svår, men immunterapi är ett bra val.
Han kommer inte finnas för alltid,
och jag måste tänka på min framtid.
Vår framtid.
Vår framtid?
Det låter kanske märkligt, men om vi var...
Om vi var tillsammans.
På riktigt.
Då har vi varandra. Vi har någon att lita på.
Jag hade någon som kan hjälpa mig
med allt jobbigt när pappa är...
Och du är 38,
du vill nog ha barn, så du borde nog ordna det...
Det låter vettigt.
För mig.
Det låter vettigt för mig.
Jack...
Friar du till mig?
Ja.
Jag fick inte fram orden. Vill...
Vill du gifta dig med mig, Ewatomi Kokumo?
Jag ska åka hem, Jack.
Redan? De har inte serverat muffinsen än,
-och det finns mjölkfria alternativ. -Hem.
Till Nigeria.
Min syster är sjuk och jag måste ta hand om henne och mina systerbarn.
Beroende på vad som händer...
...kanske jag stannar.
Du åker till Nigeria.
Ja. Jag är ledsen.
Jag har försökt att berätta.
Du kommer att klara dig.
Jag vet det.
Hade jag en chans?
Om du inte skulle flytta till Nigeria.
Vi känner inte varandra så väl än.
Om du inte skulle flytta till Nigeria,
och vi kände varandra bättre, hade jag en chans?
Kommer jag någonsin att gifta mig?
Jack.
Du kommer att göra någon väldigt lycklig.
Du är rolig och smart,
och under all barskhet
är du en rar man.
Det finns inte många av dem.
Får jag ge dig ett råd?
Le mer.
Du har ett vackert leende, men du ler inte tillräckligt.
Jag känner inte ofta för det.
Fejka det i så fall.
Mandy ler jämt, det äcklar mig.
Och det andra som vi har pratat om.
Vadå?
Hur lång förvarning behöver du?
I lägenheten? Du kysste honom i lägenheten.
Det var i hallen.
Hallen. Det är...
Det är bortom oprofessionellt
och jag tänkte inte,
jag är så ledsen.
Det som hände mellan mig och Van...
Det är över, men det är inte poängen.
Poängen är den...
Harrison litar inte på mig.
Han litar inte på mig längre, och det påverkar mitt jobb.
Det har det redan gjort.
Därför vill jag säga upp mig.
Tänker du säga upp dig?
-Det är det rätta. -Det tycker du?
-Förlåt. -Du krossade hans hjärta.
-Sue... -Vad?
-Lugna dig. -Lugna mig?
Den här dagen skulle vara för vår dotter.
Vi har det här samtalet på hennes stora dag.
-Vad pågår? -Gud.
Kan du ge oss ett ögonblick?
-Nej. -Du visste.
Du visste att vi skulle flytta.
Att vi ska flytta och vi är beroende av dig,
och sen gör du så här? Jag litade på dig.
Vi skulle göra det här tillsammans. Det är mitt barn.
Jag visste det.
Ni skulle ha berättat för honom.
Ni döljer saker från honom.
Han är vuxen, berätta sanningen.
Vad pågår?
-Flyttar ni till Montana? -Älskling...
-Ska ni flytta? -Harrison.
-Vi löser det här. -Ja.
-Jag lovar. -Vi älskar dig.
-Vi älskar dig så mycket. -Och huset?
Vi säljer huset.
Men huset i Montana är för oss alla.
Du kan komma på besök när du än vill,
-vi kan semestra där. -Ni säljer huset.
Ni säljer huset och ska flytta.
Pappa och jag finns alltid där för dig.
Varför?
-Lugn. Folk kan höra. -Vem bryr sig?
-Sluta, Nicole! -Varför?
Kom inte nära mig!
-Varför? -Är du okej, Harrison?
Alla lämnar mig.
Mina föräldrar lämnar mig. Mandy lämnar mig. Alla gör det.
-Ska du lämna oss? -Nej.
-Han klarar sig. -Varför?
Jag måste ta av mig kostymen.
Ur vägen! Jag får inte av den!
Jävla...
-Varför? -Hör du!
-Harrison! -Varför?
-Vad är fel på er?
Föräldrar lämnar inte sina barn!
-Hur kan ni göra så? -Violet.
-Det är inte... -Hur kan ni?
-De borde vilja ha sin son! -Det är okej.
Mina föräldrar ville inte ha mig.
Du vill inte ha mig. Ingen vill ha mig!
-Vi ska gå ut. -Jag hatar dig, Mandy.
Jag hatar dig.
Det är ingen fara.
Allt kommer att bli bra. Jag lovar.
Vi går ut, okej?
Toppen!
Showen är över.
Det är okej.
-Vi sätter oss. -Mina föräldrar ska flytta.
-Jag vet. -De säljer huset.
Mina föräldrar är borta.
Nicole är borta.
-Huset är borta. -Jag vet. Kom.
Jag gillar inte förändring.
Jag vet.
Du...
Du sårade mig.
Du är min vän, och du sårade mig.
Jag vet.
Jag är så ledsen.
Jag vet inte om du kan förlåta mig,
för jag har ställt till det.
Men jag älskar dig, Harrison.
Jag bryr mig om dig. Du måste förstå det.
Jag bryr mig så mycket om dig.
Lämna mig inte.
Snälla, lämna mig inte.
Violet?
Hallå?
Du måste prata med mig.
Är du okej, Violet?
Skicka inte dit mig.
Jag kommer att dö där.
Varför vill du inte ha mig?
Varför vill ingen ha mig?
Jag...
Jag vill ha dig här, Violet.
Vi är en familj.
Öppna dörren. Jag måste få veta att du är okej.
Jag har något åt dig.
Violet. Du.
Jag skulle aldrig ha tagit telefonen från dig. Förlåt.
Jag är 29.
Jag vet inte vad jag gör.
Jag gör fel ibland.
Och...
Du behöver mig,
men jag behöver dig.
Du är min familj.
Du är min enda familj.
Så...
...glöm Grayson Center.
Okej?
Vi löser det här.
Bara vi två. Tillsammans.
Vi går härifrån.
Den har bara 3 %. Du kunde ha laddat den.
Förlåt.
Vill du spela pingis?
Du anar inte.
"Toyota Prius. Anländer om fyra minuter."
Min lägenhet är mina föräldrars gästhus.
Mina föräldrar betalar hyran.
Min mamma städar lägenheten och tvättar åt mig.
De betalar räkningarna och jag bor gratis.
Min livscoach kommer tre gånger i veckan.
Varför sa du inget?
Du verkade imponerad av att jag var så självständig...
Jag gillar dig.
Du kommer inte bli min pojkvän.
Varför inte?
-Jag vill ha en normal pojkvän. -Varför?
Vad är grejen med att vara normal?
Jag är ledsen att hon sa nej.
Det är okej.
Ses vi imorgon för bridge och pizza?
Ja.
Jack.
Jag är så stolt över att du är min son.
Du ska veta det.
Jag är så stolt.
-Hej, Jack. -Hej, Jack.
Hur mår du, Harrison? Är du okej?
Jag är okej.
Vill du spela?
Ja, men jag varnar dig, jag är bättre än dig.
Ni två kan spela.
Okej.
Pingis, coolt!
Douglas kysste mig.
Jag gillade det konstigt nog.
Han använde tungan, men mjukt och virvlande.
Han körde inte ner den i min hals.
Sluta beskriva det.
Jag mår illa.
Jag måste gå snart, Ewatomi vill ha sex med mig.
Va?
Ikväll?
Och du spelar pingis?
Gör det inte i hennes bil, det slutar inte bra.
Ska ni gifta er?
Nej.
Vi ska ha sex, sen flyttar hon till Nigeria.
Kommer du att sakna henne?
Ja.
Redo?
Om du ska spela, spela, Violet.
Den måste studsa på din sida på serven.
-Enligt vem? -Först och främst,
enligt International Table Tennis Federation.
Den som servar, spela!
Jag kan ge er lite tips om sex.
Okej.
Det var inte ett misstag.
Det var inte bara en kyss.
Jag förstår att vi inte kan gå vidare.
Jag håller med. Men...
...det var inte ett misstag.
Det är allt.
Undertexter: Victor Ollén
Kreativ ledare: Monika Andersson