Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Наш Спаситель з'явився на світ на Різдво…
Температура опуститься нижче нуля, снігопади.
Який жах.
Завтра теж буде холодно і хмарно.
Максимальна температура — від 0 до 4 °C.
Легкий вітерець з південного заходу.
Так, слухачі, схоже, Різдво цього року буде сніжним,
бо завтра очікуються ще більші снігопади.
Знову сніг.
-Треба повернути туди. -Куди?
-Туди. -Ти впевнена?
-Так. -Точно?
Так, мамо.
Боже, там такий натовп.
Ми вже приїхали?
Сонечко, я гадки не маю.
Майже.
-Мамо, ти ж допомагала нам з переїздом. -Тоді не було темно.
-Гей! -Обережно, ти їх ледь не збила.
Ой…
Ці вулиці такі вузькі.
Які ваші найцінніші різдвяні спогади? Поділіться за номером 08…
Гей! Обережно.
Тут направо.
Так, я знаю.
Жулю, допоможеш з коробками?
Звісно.
План не дуже добрий.
С'юзі, нащо ти це робиш?
Мамо, глянь!
Чарівно, правда?
Чом би вам не лишитися в Нідерландах? Навіщо тобі ця Бельгія?
Пуття не буде.
Мамо, ми це вже обговорювали.
Матусю, я хочу їсти.
Зараз я тобі щось приготую.
С'юзі, люба…
Чому ти не лишиш дітей зі мною відсвяткувати Святвечір?
Ми й тут відсвяткуємо.
Ти лише про себе думаєш!
Чого ти хочеш? Щоб я плакала в кутку в Нідерландах?
Тут я почну наново.
Ми це переживемо.
Гаразд…
Не хвилюйся.
-Попрощайтеся з бабусею. -Гей!
-Бувай, бабусю! -Бувайте, любі.
Скоро побачимося.
-Бувай, Жулю. -Бувай.
Ти ще роздумаєш.
Це наш новий дім.
І новий початок.
Для всіх нас.
А де різдвяні прикраси?
У нас їх ще немає.
Слухай.
Завтра я куплю ялинку.
Обіцяю.
Тоді прикрасимо домівку і відсвяткуємо Різдво як раніше.
Ні! Хіба ти не розумієш?
Ми вже не святкуватимемо як раніше! Ми більше не святкуємо Різдво!
Ненавиджу Різдво!
Привіт.
Ми хотіли привітатися. Мама вдома? Чи тато.
Здрастуйте.
Пробачте, мій син…
Мамо, ми ж відсвяткуємо Різдво?
Звісно, солоденька.
Жулю потрібно трохи часу.
Я Сюзанна. Це Нор.
-Привіт, Нор. Я Елла. -А я Стеф.
-Ми з подаруночком. -Так. Вітаємо на нашій вулиці.
-З різдвяним. -Так.
Точно. Зараз же Різдво.
Це так мило, дякую.
Так.
-Люба. -Краса.
Дивись, як гарно.
Жулю, бачиш світло?
Це світло сонця, яке завжди повертається.
Для цього ми й святкуємо Різдво. Вітаємо світло, яке завжди повертається.
Хай би як темно не було.
Гаразд, нам час іти.
Я лишуся тут.
Пробач, любий, не можна. Ти надто молодий, щоб лишатися самому.
Вдома нема чого їсти.
Так, є пластівці. Але на них ти не виростеш.
І до того ж дідусь дуже хоче вас побачити.
Дідусик!
Жулю, ходімо. Не хочу запізнитися першого ж дня.
-Сюди ще трохи. -Так.
Дуже добре.
О, привіт, сусідко.
-Привіт. -Вітаю.
Сусідко, ти бачила? Дивися.
У нас ще немає різдвяних прикрас.
Але мама пізніше купить ялинку.
Правда?
Це дуже добре. Дивися.
У нас лишилася купа прикрас.
Або зробимо ялинкові іграшки разом.
-Хочеш? -Так.
-Доброго ранку. -Доброго.
-Привіт. -Нор, ходімо до дідуся.
-Бувай, Елло! -До зустрічі!
Я знаю дорогу!
Дідусику!
Моє янголятко.
Дідусю, я не янголятко.
А ось і ми!
Доброго ранку.
-Дідусю? -Так?
-Чого ти ще не прикрасив ялинку? -Бо я для цього чекав на тебе.
Так!
-Привіт, Жулю. -Привіт.
Усе буде добре.
Я закінчую о 18:00 і одразу ж прийду.
-Якщо вам треба… -Не хвилюйся.
Що довше вони тут, то мені краще.
А ти чудово впораєшся на новій роботі.
Ти найкращий кондитер, якого я знаю.
І скількох кондитерів ви знаєте?
Мама купить нам ялинку.
Ні.
Так.
-Поводься добре. -Гаразд.
Бувай, Жулю.
До вечора.
-Бувай, мамо. -Бувай.
-Прошу, проходьте, дивіться. -Дякую.
-Яка краса. -Так і є.
Чому в цього ведмедика бинти на лапці?
Вона зламана.
Але все зламане можна полагодити.
А що це за пазл? Гарний. Ретро…
-А глянь на цей. -Так, він…
-Вінтажний. -Чудовий.
Він повний?
Майже. Однієї частинки бракує, але тим цікавіше.
Якої саме?
Не дізнаєтеся, доки не складете.
Так. Мабуть, правда.
-Ні. Нас не влаштовує. Вибачте. -Ні, не беремо.
Дивися, яка старовинна. Вона просто неймовірна.
-Так. -Чудова.
Скільки коштує?
Пробачте, це не продається.
Усе продається.
Багато що. Але не все.
Гаразд. Ми підемо.
-Подивимось деінде. -Так. мабуть.
Дякую.
Бувайте.
Хочу гарячого шоколаду.
Я теж.
-А Жуль? -Мені байдуже.
Тож три гарячі шоколади. Три.
Я його приготую.
-Впевнений? -Так.
Гаразд.
Я допоможу Нортьє з ялинкою.
-Спершу іграшки. -Гаразд. Залазь.
Добре.
Таксі!
«Для Санти»?
Дідусь?
Здрастуйте, пане Клаус. Це ви?
Пане Клаус, ви повернулися?
Агов, хто там?
Так? Агов? Хто там? Говоріть.
Назвіть себе. Хто ви?
-Зломник! -Народ, у нас зломник!
-Зломник? Без паніки! -Тривога!
Тут зломник!
Гей, Жулю.
Гарячий шоколад готовий?
Усе добре, хлопче?
Де ти…
Ти Санта-Клаус?
-Я не знаю… -Дідусю.
Ти Санта-Клаус?
-Жулю, зараз не час. -Ти Санта-Клаус?
Ненавиджу Різдво.
Жулю. Це неможливо, мій хлопчику.
Дідусю, це треба на верхівку.
Так. Зараз прийду.
Причепиш іграшку?
Давай.
Дідусику!
Ми завжди пунктуальні. Наша форма чиста.
Звісно, жодних прикрас.
Так, це зрозуміло.
Брендо, що я казала про мобільні на робочому місці?
-Дзвонить на роботі. Уявляєш? -Ні.
Не на всі питання треба відповідати.
Ми працюємо змінами по сім годин 30 хвилин.
Обідня перерва 45 хвилин.
Це дуже товсто.
Обіди приносимо із собою, бо…
Не їсти ж нам тут печиво, так?
Звісно, іноді варто, бо…
Що це?
Саме так.
Зіпсоване печиво. Що ми робимо з зіпсованим печивом?
Так.
Що ми робимо, коли треба в туалет під час роботи?
Я можу піти…
Питаємо дозволу наглядача.
Ми ніколи не покидаємо робоче місце без дозволу.
Усе зрозуміло?
Питаю, чи все зрозуміло.
А, справжнє питання. Так.
Так, усе ясно.
Ось. Твоє робоче місце.
Мені сказали, що я матиму можливість розробляти моє власне печиво.
І…
Ось різдвяне печиво, яке ми печемо з дітьми.
Воно всім подобається.
Ми виробляємо печиво, а не розмальовки.
-Спробуєте? -Єдине печиво, яке ми робимо — наше. Ясно?
Вона завжди така?
Я Сюзанна.
Я Єт. Рада знайомству.
Отож. Ми маємо пакувати печиво разом.
Кому цікаве таке нудне печиво?
Ну…
Мадам Янтін придумала його таким.
Нудне тьмяне печиво, розроблене монстром.
А ти спробуєш?
Ну… Впевнена, воно смачне, але, мабуть, буде краще…
-Під час обіду. -Ну ж бо.
Я сама спекла.
Як смачно!
Що тут відбувається?
Фаріде. Застебнися!
Вибачте. Так?
-Сюзанна? -Так?
Тебе питають.
-Ти Сюзанна? -Так.
-Привіт. Я Фарід. -Привіт.
Так.
Алло?
Так, виїжджаю.
Що сталося?
Мій свекор у лікарні.
У нього був напад. Я по велосипед.
Ні, я підвезу. У мене машина.
-А робота? -Ні, родина важливіша. Ходімо.
Сюзанно? Фаріде?
Робоче місце покидати не дозволено.
Отакої…
Ось вони.
-Матусю! -Привіт, сонечко.
Гей. З вами обома все гаразд?
Дідусь упав.
-Де він зараз? -Отам.
Привіт, я Фарід. Працюю з вашою мамою.
-Я почекаю в машині. -Так, добре.
Дякую.
-Ви мама? -Так.
-Як він? -Йому пощастило.
Плече заживе, але напад був знаком.
Йому потрібно відпочивати.
І, понад усе, не хвилюватися, бо наступного разу може так не пощастити.
-Можна до нього? -Так, звісно.
Лишіть його на ніч, поспостерігаємо.
Гаразд. Ходімо.
Не хвилюйся. Усе буде добре.
-Ні. Не буде. -Жулю.
Мамо?
Тато потрапив у аварію.
Усе буде добре.
Обіцяю.
Жулю?
Дідусь хоче тебе бачити.
Ти дуже схожий на нього.
Ви обоє однаково вперті.
Гей…
Я розумію, тобі важко.
Але зроби це заради дідуся.
Будь ласка.
Мамо.
-Привіт, мамо. -Привіт, С'юзі.
Привіт. Слухай, я була в супермаркеті,
у них там такі гарні флуоресцентні жакети
з чарівними ліхтариками.
Мамо, Дідусь Бельгія в лікарні.
Що сталося?
Та нічого страшного.
Чому тоді він у лікарні? Не для забавки ж?
Пробачте, пані?
Мамо, чекай.
Привітаєшся з бабусею?
-Привіт, бабусю. -Привіт, Нортьє.
Ти теж у лікарні?
Так. Нас привезла швидка.
Це страшно. З вами все добре?
Мама плакала. І я теж.
Ох, серденько.
І Санта до нас іще не приходив.
Але скоро прийде. Під ялинкою з'явиться купа подарунків.
У нас немає ялинки.
Діду, що ти робиш?
Жулю, мені це не потрібно. Серце в нормі.
Просто трохи запаморочилося.
Будь ласка, дідусю, ні.
Мені треба працювати. Ти це чудово знаєш.
-Де снігова куля? -Відпочивай. Лікарка…
Жулю, лікарі нічого не тямлять. Ну ж бо.
Дітям краще лишитися тут. Ходімо.
Жулю! Пані.
Пане Клаус, датчики мають бути на місці.
Снігова куля. Принеси снігову кулю.
Принеси, Жулю!
Жулю?
-Для тебе теж сандвіч. -Дякую, та я щойно поїла.
Мамо, я не люблю моркву.
Без неї сандвіч не буде смачним.
-Пробач. -Нічого.
-Привіт, мамо. -С'юзі, ти вдома?
-Так. Ми щойно приїхали. -Що це було?
Нічого серйозного. Перепрацював.
Перепрацював?
Мамо.
-А як діти? -З ними все добре.
Тут наша сусідка, Елла.
Вона посидить з дітьми, а я на роботу.
Сусідка? Скільки їй років?
-Скільки тобі? -П'ятнадцять.
Двадцять два.
-Мій олівець. -Подзвоню ввечері. Мені час.
-Ти впораєшся? -Так, звісно.
Зробимо ялинкові прикраси?
-Хочеш? -Так.
Гаразд. Ми розберемося.
-Дзвони, раптом що. -Так.
-Гаразд. Бувай, Нор. -Бувай, мамо.
-Жуля теж змусь з'їсти сандвіч. -Добре.
-Бувайте. -Бувайте.
Жулю, бувай!
Ну ж бо, Жулю. Що б зробив тато?
Ось. Твій сандвіч з…
відсутньою морквою.
-У тебе є ножиці й клей? -Так.
-Але не знаю, де вони. -Гаразд.
Не хвилюйся через дідуся. Він одужає.
Йому треба відпочити.
Так, але він не відпочиває.
Ніяк.
Тоді з ним теж треба комусь посидіти.
Дідусю?
Дідусю? Що ти робиш?
-Я тікаю. -Я теж утік.
То що? Ти приніс снігову кулю?
-Але на завтра. -На завтра?
-Спершу відпочинь. -Не можу, Жулю. Ніяк.
Я маю йти.
Діти чекають на подарунки.
Я тобі допоможу.
Я думав, ти ненавидиш Різдво.
Так.
Але тебе — ні.
Не хочу й тебе втратити.
Я за ним теж сумую, онучику.
Обіцяєш сьогодні побути тут?
Так.
Ви впевнені, що все буде добре?
Можете пожити в нас.
Ні. Мені тут набагато затишніше.
А я за ним нагляну.
Ну мамо.
-Вдома самі дівчата. -Так.
А вони хочуть робити прикраси.
Так, гаразд.
-Добре. -Але…
Обережно, добре?
І не забудьте свої ліки.
-І мазь для плеча. -Так.
Гаразд…
-Наглядай за ним, добре? -Так.
Гаразд.
Точно не хочете до нас додому?
-Бувай. -Бувай.
Так!
Я б хотів з тобою. Доки не одужаєш.
Добре?
Тут гарно, правда ж?
Але тут — це де?
Ось тут.
-Як таке можливо? -Гей!
Можете поговорити деінде?
У нас тут робота.
Слухай, спокійно там.
У мене гарні новини.
Я за вас радий.
Ось він.
Голгере.
Це Жуль.
Ми відстаємо від графіка.
Так, я знаю. Тому й привів Жуля.
Дитину?
Ікко, у нас буде дитина!
Що? Дитина? Коли?
-Зараз. -Гаразд, без паніки.
Рушники, гарячу воду, масажну олію.
Дихай, Гунно. Дихай, добре?
Ікко, вона каже про…
Голгере, це жіночі справи.
Дихай, Гунно. Дихай, гаразд?
І не хвилюйся. Спокійно!
-Ім'я вже є? -Так. Жуль.
Жуль?
Цікаво.
Пане Клаус!
Де ж ви були цілу ніч?
Ми так хвилювалися.
Люба Азо.
-Це Жуль. -Жуль?
Викапаний ви.
Так. І Жуль нам допоможе.
Так. Бо лікарка сказала, щоб дідусь не хвилювався.
Але ці лікарі не знають, що кажуть.
-Так, але що вони кажуть? -Відпочивати.
Я здоровий.
Лише плече трохи ниє.
У вас є довідка від лікаря?
Я маю зареєструвати її для звітності.
Голгере.
Пане Клаус, опустіть мене.
Гаразд. Сідайте.
Ікко, ковдру.
Пан Клаус має відпочити.
Так точно! Зараз буде.
І Гунно? Чашку чаю.
Чаю?
Але в мене від пари волосся кучерявіє.
Не переймайся Гунно. Не треба ніякого чаю.
Ікко, повертайся. Сюди, приземляйся.
Слухайте. Друзі.
Через моє непотрібне перебування в лікарні
ми втратили забагато часу.
-Так. -Тож треба докласти зусиль.
Бо завтра Святвечір.
Пане Клаус… Ні, ви маєте відпочивати.
-Це правда. -Але…
І тому я тут.
Багатообіцяюче.
-Голгере. -Що я маю робити?
Так, що він має робити?
Жулю треба все вивчити від самого початку.
Пане Клаус!
Від самого початку? Дозвольте мені.
Давай.
Колись давно, давно, дуже давно
стався Великий вибух.
Величезний, неймовірний бабах!
І як тут можна працювати?
Дякую, Гунно. Дякую.
Але думаю, буде краще,
враховуючи обмежений час,
щоб Жуль навчився всього під час роботи.
Чудова думка. Ікко…
Так.
-Це не спрацює. -Що?
Це кінець.
Кожен кінець — це новий початок.
Ходімо, Жулю.
І як тут можна працювати?
Чому ви такі маленькі?
-Це не ми маленькі. -А ти великий.
Серйозно. Уявляєте?
Це дуже чутлива тема.
Ясно.
То що? Вам подобається працювати на Сант…
на дідуся?
-Працювати? Ми… -Та це й роботою не назвати, так?
Ні, дурнику.
Різдво — це найкращий час.
-Так. -Уявіть…
«Ой, Різдво!
О ні! Треба працювати!»
Ненавиджу Різдво.
Пане Клаус?
Гарно, так?
Правда ж тут чудово?
Гляньте на нього.
Дивіться.
Це так зворушливо.
Це важлива мить.
Він ненавидить Різдво.
Це минеться.
Я не знаю. Він ще не готовий.
-Не думаю, що вийде. -Він впорається.
А якщо ні, тоді…
Тоді…
-Тоді побачимо. -Дідусю.
Ось мій помічник.
Нумо до роботи.
Стривайте. Що ви зібралися?
Заповнювати мішки.
Заповнювати? Ні. Мішки лишіть пустими.
Лікарка сказала відпочивати.
-Я нічого не роблю. -Я заповню.
Ходімо.
Гунно, ось список.
Дякую, пане Клаус.
Ух ти.
Гарно тут? Так, Гунно, кажи.
Так, зараз.
«Конструктор для Міли».
Конструктор…
Гей. Сюди.
Ось. Конструктор тут.
Ні.
«Лялька й сукня принцеси для Томмі».
-Там. -Так.
Гунно?
«Круг для плавання для Домініки».
-Круг. Ловіть. -Обережно.
-Тримай. Ось. -Так.
Бравіссімо.
Бравіссімо
Пробач, Гунно,
але на це немає часу. Треба працювати.
Такий талант, і ніхто не хоче слухати.
«Зефір у шоколаді, льодяники й солодощі».
Солодощі.
Ходімо, Жулю. Ходімо.
Це мій улюблений прохід.
Солодощі.
Гарно, хіба ні?
Бери, Жулю. Бери, вони всі твої. Пригощайся.
ПЕЧИВО «МАРЕЙНЕ»
Де ж ці двоє?
Що ми говорили про телефони на робочому місці?
Я хвилююся через сина.
Хвилюйся під час обідньої перерви.
Вони зайняті. Не чують тебе.
Вони не мають бути зайняті. Дідусь має відпочивати.
Вони відпочивають. І не чують тебе.
Погані новини.
Якщо цього року не продамо більше печива, фабрику закриють.
-Що? -Так, я чув в офісі.
Але я все життя тут працюю.
Люди не хочуть старого печива.
Треба щось робити.
Увечері, у мене вдома.
Час печивної революції.
-Є ще списки? -Ні.
Зараз діти не вміють нормально писати.
-От як це прочитати? -Дай сюди.
Це лист від малюка.
Це малюнок.
Ви це звете малюнком?
-Це ж очевидно, хіба ні? -Тоді справа в мені.
Голгере…
-Облиш. -Дивіться.
«Отто хоче братика, щоб грати».
Дуже добро. Бачите? Його більше не потрібно вчити, так?
Отто, двокрапка, хоче братика.
Братика.
Так, але… Чекайте.
Ми ж не даємо братиків у подарунок.
Гаразд. Без братика.
Стривайте. Тоді…
Подаруємо м'яч.
І він швидко знайде друзів, з якими можна грати.
-Точно! -Добре.
Футбольний м'яч.
Або настільну гру.
Звісно, так.
-У нас так не вийде. -Вийде.
Дивіться, скільки ми вже зробили.
Червоні ще не отримали подарунків?
Їх більше, ніж я думав.
Але разом ми встигнемо за ніч.
За ніч?
Ні. Пан Клаус має відпочивати.
Азо.
Санта має робити те, що має робити Санта.
Вирушимо разом, почнемо з Відня. Потім до Риму,
завітаємо в Париж і закінчимо Лондоном. Ось.
Ого!
Концерти у Відні, Римі, Парижі, Лондоні.
І що я тут роблю?
Затуляєш світло.
Як тут можна працювати?
Треба повернутися додому раніше мами.
Жуль?
Ноель?
Жуль?
Мама вже тут.
-Мамо. -Жулю.
Нарешті.
Я так хвилювалася.
Думала, щось сталося. Чому ви не брали слухавку?
Я нічого не чув. Відпочивав. Жулю, ти щось чув?
-До завтра. -До завтра, дідусю.
Ідеш?
-Так. -Бувай!
Не знаю, що ви зробили, але дякую.
Я нічого не робив.
Фух.
Дідусь виглядав щасливим. Я тобою пишаюся.
Застебни куртку.
Непогано, що ми сюди переїхали, так?
Ближче до дідуся.
Тато теж цього хотів.
-Як робота? -Цікаво.
Я ще пристосовуюся.
-Він такий веселий. -Фарід?
Так.
Чоловік, що привіз мене в лікарню. Не пам'ятаєш?
Він дуже допоміг.
Як і Єт.
-Вони сьогодні прийдуть. -Навіщо?
У фабрики серйозні труднощі,
тож я вирішила допомогти їм нашим різдвяним печивом.
Ти ж його теж любиш?
Я знаю, це важко, але ми мусимо жити далі.
-Так? Візьми листок з книжки сестри… -Не буду!
Жулю.
-Пробач, мамо, мені зараз ніколи. -Що сталося?
Нічого не сталося.
Отак.
Тож ти хочеш спекти власне печиво замість печива Янтін
і потай випустити його з фабрики?
І розповсюдити магазинами замість старого печива?
Сподіваюся, усім сподобається це печиво.
Велике замовлення — і фабрика врятована.
Це геніальний план.
Але дуже простий.
Ні. Прості плани найкращі.
С'юзі, ти богиня.
За печивну революцію.
Єт?
Я не знаю.
А раптом усе провалиться?
Цього не має статися.
Треба додати кольору цим темним дням.
Я хочу показати Жулю і Нор, що не варто жити минулим,
а треба рухатися далі. Що треба почати спочатку.
Навіть якщо це важко.
Що ти робиш?
Нічого.
Це на завтра, до дідуся.
А ти що робиш?
Нічого.
Нор.
Гаразд, лише трошки.
Санта сьогодні прийде?
Можливо.
На добраніч.
Слухай. Це його сани.
-У Санти немає саней. -Є.
Немає. Добраніч.
Як ще він до нас дістанеться?
У нього…
Він не любить, коли діти під час його візиту не сплять.
-Чому? -Тому що. Ну ж бо, засинай.
Але я хочу в нього дещо спитати.
Що?
Чи отримає і тато подарунок.
Як ви почуваєтеся?
Добре, Азо.
Я питаю, взагалі.
Як ви насправді почуваєтеся?
Жуль — не єдиний, хто декого втратив.
Ви теж за ним сумуєте, так?
Так.
Сумую.
Але треба жити далі.
-Потроху. Потроху, будь ласка. -Так.
Але не дуже потроху.
Бо працюватимемо до Великодня.
Жулю.
-Ми йдемо чи… -Жулю.
Я вже зачекався.
Це насправді насправді?
Це дуже насправді насправді.
Чого ти без шапки Санти?
-Так годиться? -Авжеж. Так.
-Готовий? -Гей.
Так.
Куди вирушаємо?
Родина «Гофмеєр».
-Де? -В Австрії.
Австрія.
А почнімо з подарунка Нор?
Ні, ваші подарунки я завжди лишаю наостанок.
Гаразд.
Так.
Ганс і Гайнц.
Гайнцу.
Гей, Жулю, нічого не чіпай.
«Для Санти»?
Це ми.
Ми ж не повинні чіпати.
Хіба що те, що лишили спеціально для нас.
«Дельфіна…»
-Лекомте. -Так.
-Мила дівчинка. -Іграшкова машинка.
Оця.
Дай йому твого печива.
Не лишилося.
-Вдома точно нікого? -Так, вони катаються на лижах.
Гаразд.
Як добре бути Сантою.
Так, ще один.
І ще один. Вони швидкі.
Гей.
Можете піти стрибати деінде?
Голгере, порадій хоч раз.
Усе чудово.
-Так. -Чудово?
А якщо вони повернуться, а я не склав новий список? Хто буде винен?
Готово.
То що, усі мішки заповнені?
Заповнили які змогли.
Так, чекаємо нових списків. Голгер не встигає.
-Дідусю, ти їдеш? -Так, звісно.
Ні.
А що на мінус другому?
Мінус другому?
Я… не знаю.
-Гунно? -Так, пане Клаус?
-Що на мінус другому? -На мінус другому?
Книжки.
Так, багато… Дуже багато книжок.
Великих, важких книжок з…
Математики.
Ти любиш математику?
Загалом так.
Французької.
Книжки з французької.
Французьку любиш?
Ні, не дуже.
Ого.
Ви сумлінно працювали.
-Так. -Ага.
То що? Жулю.
Тобі подобається допомагати Санті?
Так. Але я роблю це лише раз.
Так, і дуже добре.
-Цей. -Пане Клаус?
Лише раз?
До Лондона.
Дай вгадаю. Печиво для Санти?
Ні.
-Що там написано? -Нічого.
«Санто, поверни, будь ласка, тата додому».
Це лише доводить, що ти не один.
Ти ж не можеш повертати татів?
Не можу.
Агов!
Гей, я вдома!
-Тату! -Ось ти де.
Я так скучив. Як ти?
Ходімо до мами, Добре?
Я хочу додому.
Наступний. Макс.
З Уз…
Узбекистану.
Він хоче ролики…
Ви вже повернулися?
Вам недобре?
Плече? Що таке?
Він хоче додому.
Я знала. Я вам казала. Надто рано. Він…
Завтра ми спробуємо ще, гаразд?
Спробуєте?
У нас одна робота.
-Голгере. -Одна.
-Голгере, Макс… -Стільки роботи дарма!
Ну ж бо, Жулю.
Тобі вчора було так добре в дідуся.
Якщо не прийдеш, він дуже засмутиться.
-Привіт. -Привіт.
Сьогодні готуємо печиво.
Чудово.
-Готуємо печиво. -Гаразд.
Що ви хочете їсти на Святвечір?
Будь ласка, нічого складного.
Печивко!
А Жуль?
Жулю!
Мій малюнок! Жулю!
Мамо, Жуль написав на моєму малюнку.
«Поверни тата додому».
Я більше не хочу святкувати Різдво! Не ясно? Я що, китайською говорю?
Жуль такий дурний! Такий дурний!
Я з ним поговорю.
Мій малюнок.
Це «Привіт, як справи?» китайською. Здається.
Але це все, що я знаю, тож…
-Як справи? -Погано.
Що ж…
Я тут. Якщо хочеш поговорити.
Ні, дякую.
Тато помер рік тому.
У Святвечір.
Я сумую.
Я більше ніколи не хочу святкувати Різдво. Але мама й Нор…
поводяться, наче нічого не сталося.
Тебе ніхто не змусить бути щасливим.
Або робити те, чого ти не хочеш.
-Особливо якщо ти не готовий. -А якщо я вже погодився?
Це не має значення. Якщо ти не хочеш, ти не хочеш.
Здрастуйте, дідусю.
Як почуваєтеся? Як плече?
Ще день відпочити — і буду як новенький.
Привіт, Жулю.
Жулю, привітайся з дідусем.
Я не розумію. Учора він був щасливий.
Я його підбадьорю.
Пробачте. Я б лишила його вдома, але він має…
Про це не хвилюйся. Ми чудово проведемо день. Так, Жулю?
Гаразд. Пробачте.
«Ласти»…
«Мікроскоп, кольорові олівці»…
Жулю?
Жулю, треба поспішати. Ласти он там.
Жулю, Америка чекає.
Америка.
Бродвей
Чикаго
Лас-Вегас…
Гаразд, далі.
«Мікроскоп». Кому потрібен мікроскоп?
Джорджу, вісім років, з Нью-Йорка.
Нью-Йорк
Мікроскоп. Один раз пограється, і більше ніколи не братиме.
Я думаю, Джорджу з Нью-Йорка більше підійде м'яч для регбі.
Ну що ж ви робите?
Але він хоче мікроскоп.
Гаразд, далі?
Так.
«Кольорова крейда».
Там. Маленькі коробочки. Бачиш?
Так. То й візьми.
Малі люди — малі коробки.
Ми так ніколи не закінчимо.
Ще стільки всього.
Ось, «велосипедний шолом, пазл, плюшеве ведмежа».
Ні, Жулю, не скейтборд. Ні.
Не скейтборд.
Нам треба працювати, бо ніколи не закінчимо.
Перегони проходом.
Три, два, один, уперед!
-Жулю! -Жулю, так нечесно. Я не була готова.
Ікко! Годі!
Ми випікаємо не одну штуку за раз. Зрозуміло?
Так, пані.
Підвезти?
Якщо вона побачить, мене звільнять.
Якщо фабрика закриється, теж звільнять.
Гаразд, берете трохи й намащуєте.
Що тепер?
За печивну революцію.
-Єт, що ти робиш? -Єт.
Єт, ти просила дозволу на перерву для вбиральні? Єт?
Гаразд. Треба, щоб вона не побачила.
Ти нас врятувала.
Тепер мені справді треба в туалет.
Не може бути так погано.
Може — було жахливо.
Він досі ненавидить Різдво всім серцем.
Жулю, ти вже закінчив?
Я хочу додому.
Жулю…
Нам ще треба доставити всі ці подарунки в Америку.
-Так. -Звісно, доставляй.
Але Жулю…
Мене ніхто не змусить робити те, чого я не хочу.
Доставиш додому?
Я ще не здався.
Його треба трошки підштовхнути.
І як ви це зробите?
Я тобі цього не скажу.
-Приєднаєшся? -Ні.
Але це печиво для революції.
Твоя мама героїня.
Вона врятує цілу фабрику.
Візьми.
-Алло? -Жулю?
-Привіт, ба. -Мама вдома?
Не знаю.
-Ти вдома сам? -Ні.
-Ялинка вже стоїть? -Ні.
Але, напевно, мама приготувала гарну вечерю? На Святвечір.
-Ні. -Ні?
Що ж, погано.
Може, вона зараз купує продукти?
-Може, не знаю. -Гаразд.
-Добре. -Бувай, бабусю.
Дідусю?
Жулю!
Гунно.
-Привіт. -Що ти тут робиш?
Жулю, сталося дещо жахливе. Справжня катастрофа.
-Це кошмар. -Що таке?
Що трапилося?
Якби я там була, я б щось зробила.
Не знаю, що саме, бо він такий великий…
Гунно, заспокойся.
Що сталося?
Пан Клаус вирушив сам-самісінький.
І… у нього… стався…
напад!
Жулю.
Наглянеш за дідусем?
Обов'язково переїздити?
Ми будемо ближче до дідуся.
Я обіцяла татові дбати про нього.
Це його останнє бажання.
Жуль?
О ні! Я його зламала. Жулю?
Гей, зроби що-небудь. Не стій весь такий вродливий.
-Жулю. -Так.
Жулю. Слава богу. Гаразд. Нам треба вирушати. Негайно.
-Гаразд. -Негайно.
Моє сонечко. Привіт.
Ми приготували печиво.
Вітаю.
-А ви хто? -Елла, нянька.
-Де Жуль? -Нагорі.
-Так, мамо. -Двадцять два?
Їй і 14 немає.
Мені 15.
Як не соромно?
Мамо, зараз не час.
Не час?
-Де Жуль? -У Дідуся Бельгії.
Ні, там його немає. У домі нікого.
І він не в тебе вдома.
Ти навіть не знаєш, де твої власні діти.
Я вже їду.
Треба додому. Жуль зник.
Що це ми робимо?
Мій син…
Бідолашний дідусь.
-Боляче? -Так.
Усе зламане
можна полагодити. Так, мій хлопчику?
Який же ти дурненький, що вирушив сам.
Дурненький? А хіба я мав вибір?
Я ж Санта, мій обов'язок — приносити людям подарунки.
Я знаю, ти почуваєшся не так само. Але я мушу.
Можеш подати ціпок і допомогти мені?
-Ні, я сам. -Мені час.
Дідусю, лишайся в кріслі. Заспокойся.
Не варто було тебе лишати.
Мій тато…
Будь тут, гаразд?
Я все зроблю.
Сам.
Мішки для Америки готові?
-Майже. -Зараз ми все зробимо.
-Вони закінчені? -Ні, та ми швидко.
-Усе буде. -Запросто.
Ви справді думали, що я не розпізнаю ці розмальовки?
Вам дуже пощастило.
Пощастило, що потрібні всі працівники, інакше я б вас уже звільнила.
Усіх вас.
Я маю знайти Жуля.
Іди. Ми прикриємо, вона не помітить.
Впевнені? Не хочу, щоб вас звільнили.
Іди шукай сина.
Пробачте за неприємності.
Неприємності? Я ще ніколи так не веселилася.
Іди.
Уже понад 20 років ми готуємо це знамените різдвяне печиво.
Традиції треба продовжувати, а не знищувати.
Даю вам останній шанс.
У вас чотири години, аби приготувати все печиво.
Раджу починати!
Завеликий, так?
Подивимося. Колись…
він тобі пасуватиме.
Ось так.
Гаразд. Але я це роблю лише раз, Так?
Ти почекай. Усе буде неймовірно. І тобі дуже личить.
Личить чи ні, а ми так нізащо не встигнемо.
Встигнемо. Просто треба вірити.
Що ти робиш?
Вірю. Бачиш?
Ні, досі не вірю.
Жулю. Обережно, добре?
Жулю?
Так!
-Так, ми знали! -Молодець, Жулю!
Жулю, ми тебе любимо.
-Біль минув? -Нога вже не зламана?
Швидко вона зажила.
Дивіться!
Це Сюзанна.
Знайшла його?
Ще ні. Гадки не маю, де він.
Він розумний хлопчик, дурниць не робитиме.
Можна твою машину?
-От нахаба. -Звісно.
-Фаріде? Алло. -Сюзанна.
Спочатку приносиш фабриці неприємності,
потім ідеш з робочого місця без дозволу.
Повернуся, коли знайду Жуля.
Ні, ти повернешся негайно, або не повертайся зовсім.
Я шукатиму сина.
А я їй допоможу.
І я теж.
Тоді ви звільнені.
Ви всі.
Печіть.
То ви брехали.
Азо, я не мав вибору.
Він не готовий. Я ж казала, що він не готовий.
Але ні. «Моя нога, моя нога». Ви брехали.
Щоб бідолашний хлопчик узявся, хоча ви знаєте, що він не хоче.
Це не так.
Він хоче. Просто поки що цього не знає.
Йому потрібно лише знов полюбити Різдво. І все.
Жулю! Зупиніть його!
Не йди, Жулю!
-Повернися. -Стій!
Не їдь на мінус другий!
Він поїхав на мінус другий, пане Клаус.
«Елізабет Клаус».
«Вільгельм Клаус».
«Отто Клаус».
«Генрікус Клаус».
«Віргінія Клаус».
НОЕЛЬ КЛАУС
Дідусь.
ПІТЕР КЛАУС
Тато.
ЖУЛЬ КЛАУС ЖУЛЮ
Пробач, Жулю.
Пробач. Пробач, мій хлопчику.
Я сподівався, ти знову полюбиш Різдво.
Так мені було б легше…
пояснити це.
Титул Санта-Клауса, або пана Клауса, Жулю,
передавався від початку часів
з покоління до покоління в нашій сім'ї, сім'ї Клаусів.
Але Санта живе вічно, хіба ні?
Ні, хлопчику.
Поглянь на мене. Ні.
Ми всі старішаємо.
І одного дня шукатимуть наступного в лінії.
Твій тато вже якийсь час працював Сантою.
До…
Аварії.
Так.
А я думав, ти надто юний.
Тому знову зайнявся цим сам.
Але знаєш, мій хлопчику…
Жулю, я старий. Я зносився.
Той напад, лікарня.
Дивися. Це лист від твого батька.
Він написав його саме для тебе.
Кожен Санта
писав такого листа своєму наступнику.
Тому що, любий, одного дня
ти станеш новим Сантою.
Ні!
Я збирався допомогти лише раз.
Тато помер.
Тож Санта також мертвий.
Одинадцять років, білявий.
Так… Ні, сьогодні вдень. Так. Так, добре.
Так, дякую. Його шукатимуть.
Гей. Усе буде добре. Усе буде нормально.
Жулю!
Жулю, де ти був?
Ми тебе скрізь шукали.
-Де дідусь? -Вдома.
Чому ти не з ним? Ти мав про нього дбати.
Жулю, не можна бути таким егоїстом!
Блудний син повернувся.
Усі дуже хвилювалися.
Жулю, оговтайся.
-Ти казала, я не зобов'язаний радіти. -Казала.
Але є різниця між тим, щоб не радіти,
і тероризувати всіх, бо ти себе жалієш.
-Твоя мама через тебе втратила роботу. -Що?
Я б не мала цього казати.
Усі помиляються.
Мами також.
Думаєш, я теж помилилася?
Ні. Ти стараєшся з усіх сил.
І Жуль це знає.
Що це?
Нічого.
Від тата.
Не відкриєш?
Чому?
Бо це прощальний лист, ясно?
Якщо прочитаю…
це буде кінець.
Навчися відпускати.
Що ти знаєш про відпускання?
Твій тато живий.
Мій — ні.
Я втратив усе.
Більше ніякого балету.
Більше жодних коротких спідниць.
Дурна аварія.
Цього ніхто не виправить.
Злість на весь світ теж цього не виправить.
Жулю, ти багато чого маєш.
Відкрий і прочитай, будь ласка.
Поговори з ним, добре?
Так.
Пробач мені.
І ти мені.
Тебе звільнили через мене?
Ні. Зовсім ні.
Тому що я була дурненькою.
Прості плани — не завжди найкращі.
Я думала, врятую нашу фабрику.
Думала, усі полюблять наше печиво.
Одне велике замовлення — і тоді…
Що ж.
Ти хотіла додати кольору похмурим дням.
Жулю, якщо ти це читаєш, це означає, що мене з якоїсь причини вже немає.
Це не прощальний лист. Це новий початок.
Як і дідусь, який колись зайняв місце свого батька,
ти продовжиш цю традицію.
Мене вже немає, але я продовжую жити в тобі.
Лише ти осяєш темряву.
У тобі б'ється моє серце.
Разом ми Санта-Клаус.
Назавжди.
Жулю?
Треба йти, але вони не мають знати.
Що робитимеш?
-Відпущу й продовжу. -Що продовжиш?
Я врятую Різдво.
-З тобою все добре? -Краще не бувало.
Дякую.
За що?
Щасливого Різдва!
-Чому всі такі сумні? -Це Жуль. Він повернувся.
Зараз же свято. Свято нового початку.
-Правда? -Ні, це правда?
-Нумо до роботи. -Народ!
-Ми знову потрібні. -Так.
Викапаний батько.
Вітаємо, Санта-Жуль.
Вчасно, так?
Жулю, мені точно не йти з тобою?
Ні. Я зроблю невеликий гак.
Він не дуже корисний для твого здоров'я.
Я маю хвилюватися?
Хай живе печивна революція.
Мені хтось пояснить, що за печивна революція?
Ну…
Це смак Різдва.
Одне велике замовлення.
Смачного, пані президентко.
Теж хочеш печива?
Скажи, смачно?
Так! Ми тебе любимо!
Так!
-Круто, правда, Голгере? -Дивіться.
Краса, Голгере. Дуже гарно.
Жуль!
Пані президентка Америки хоче мого печива?
Кольорового печива. Ясно. Кольорового. Так.
Так.
Це кольорове печиво.
Кольорове печиво. Це…
Де це кольорове печиво?
Гей. Де кольорове печиво?
Чому ніхто не відповідає, коли я питаю?
-Піду гляну, як там Жуль. -Ні. Я щойно від нього.
Він хотів ще трохи побути в кімнаті.
Гаразд.
Він же не буде киснути в кімнаті весь Святвечір?
Мамо, я хочу їсти.
До речі. Що ти планувала на вечерю?
Не знаю.
-А що є в коморі? -Нічого.
Я відчиню.
Руки не дійшли — то одне, то інше.
Нортьє? Ходімо в магазин.
Гаразд? Буде в нас щось смачненьке на Різдвяну вечерю.
Спагеті!
Ну…
Ти маєш повернутися.
Пані президентка Америки хоче твого печива.
Що? Як таке можливо?
Вона дала велике замовлення
на президентську різдвяну вечерю з головами держав.
Якщо все зробимо,
станемо її регулярним постачальником, і фабрику врятовано.
Що?
Ходімо. Печиво треба відправити сьогодні.
-Сьогодні? -Так.
Пробачте, я не можу.
Чого це?
Бо сьогодні ми святкуємо Різдво. Я обіцяла.
Можемо відсвяткувати завтра.
Точно?
Так.
Гаразд, хто хоче допомогти?
-Я. -А я ні.
Ми з бабусею підемо по продукти. Елла може з нами.
-Ми нізащо не встигнемо. -Принаймні ми спробували.
Допомогти?
А як же Різдво вдома?
Безперечно.
Тож докладемо зусиль, щоб встигнути додому на вечерю.
Почали.
Янтін, де тісто?
Так, я його готую.
Не треба відповідати лише тому, що я щось спитала, Янтін.
Ворушися, печи.
Янтін!
Хутко!
-Це був останній? -Ще один дім у Лондоні.
Готовий злітати? Так?
Три, два, один.
-Ну ж бо. Чого він так довго? -Я не можу.
Ходімо до мами.
Ну ж бо, Жулю.
Я знав!
Ну, прояви ентузіазм.
Молодець, мій хлопчику. Молодець.
Жуль!
Жульчику! Як ти так швидко навчився?
-Я просто зрозумів, що тато в мене тут. -Так, мій хлопчику.
Я завжди знав, що в тобі це є.
Ти впораєшся.
Ми закінчили.
Ні.
Ми впоралися.
Щасливого всім Різдва. Щасливого Різдва!
-З Різдвом! -З Різдвом!
Ходімо.
Що таке?
Жуль?
Усе буде добре.
Щасливого Різдва.
Це все він.
Це ти зробив?
Що це?
Ялинка й стільки подарунків!
Ух ти.
Жулю.
Ясно.
Врятував Різдво?
Елло.
Тут і для тебе подарунок.
Дивися.
Любі друзі, я йду.
Гарна, правда?
Фаріде, чекай.
Ходімо.
Усім обережно. Дуже гаряче.
-Браво. -Обережно.
-Так. -Смакота.
Сніжок іде!
Що ж, я пропоную тост.
За чудове сніжне Різдво.
Так.
-Будьмо. -Будьмо.
Сніжне Різдво.
Що скажеш, Жулю?
-Наступного року повторимо? -Звісно.
Класно.
Бах!
Щасливого Різдва!
Переклад субтитрів: Ольга Галайда