Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke
Dirbk, dirbk, bėdas pamiršk
Šokiai ir dainos palauks
Tegul fragliams linksma būna
- Mes esam Gobas. - Mokė.
- Vemblis. - Būberis.
Redė!
Jaunyli!
Sveiki!
Mano ridikėlis.
Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke Čia, Fraglių Roke
Čia, Fraglių Roke.
Labas rytas, Fraglių Roke.
Ką gi. Laukia daug darbų. Daug problemų.
Gudragalvių statiniai, išdžiūvęs krioklys, merglams reikia pagalbos!
Bet galėsiu padėti žymiai daugiau po mankštos, tad…
Pradėkime dieną nuo šuolio į vandenį.
Akiniai? Yra. Rankšluostis? Ant kaklo.
Aš - pro duris? Sekundėlę.
Nėr nieko geriau už rytinį šuolį į vandenį.
Kas gali būt geriau?
Geriausia mano dienos dalis…
Atleisk, Rede.
Nešok. Pažiūrėk!
Vanduo pilnas marmalo!
Tos bjaurios gudragalvių lazdelės ištirpo. Negalima plaukioti.
Beje, aš gavau švilpuką!
Kaip ir įtariau.
Marmalas iš tų naujų gudragalvių lazdelių užteršė vandenį,
todėl merglai ėmė žagsėti.
Juk jau žinojom, tiesa?
Žinojom. Bet labai norėjau apsirengti kaip gydytojas.
Ačiū už atvirumą, Būberi.
Mes bent jau nesėdime tame marmaliniame vandenyje.
Taip.
Ačiū, kad leidai pabūti savo vonelėse, Būberi.
Nėra už ką.
Jos - mano mylimiausi daiktai pasaulyje.
Gražiai su jomis elkitės, gerai?
Gerai. O gal išgąsdinkim merglus, a?
Tada jie nustotų žagsėti.
Tu - genijus! Mano geriausias draugas - genijus!
- Tai tu - genijus. - Ne, tu - genijus.
- Ne, tu - genijus! - Tu.
- Tu.
Gerai, gerai! Jūs abu - genijai, aišku?
- Gerai. - O dabar, Vembli.
Ką manai apie minčių lietų, kaip juos išgąsdinti?
Laukiu nesulaukiu!
Pala, o kas tas minčių lietus?
Žaibo jame nebus?
Oho.
Rede! Nieko sau. Kaip tu?
Jei atvirai, nekaip.
Fraglių Roką užklupo tiek bėdų.
Ir aš noriu padėti.
O padėti galėčiau panardžiusi.
Bet nerti negaliu, nes vanduo negeras.
O vandens problema yra viena iš tų, kurias noriu išspręsti.
O nepadėsiu, kol nepanersiu.
Uždaras ratas.
Rede, žinau, kad labai nori padėti.
Kai negali padėti, tai primena žagsulį.
Noriu padėti išspręsti ir šią problemą.
Rede, esi tikras emocijų kamuolys.
Mūsų laukia tikrai daug darbų,
bet gal visata nori tau pasakyti, jog truputį pailsėtum?
Pailsėti…
Pailsėti.
Nea. Tai - ne man.
Gal geriau pasijusti tau padėtų ne tik nardymas?
Pamėgink ką kita. Žinai, kas nuolat išbando kažką naujo?
- Tik nesakyk, kad dėdė Metas. - Dėdė Metas Keliauninkas. Iš kur žinai?
Paklausykit jo atvirlaiškio. Gal padės.
„Brangus sūnėne Gobai…“
Vieną dieną tyrinėjau tolimosios galaktikos tyrus.
Rimtas reikalas.
Ir pamačiau juos.
Gražiausius pasaulyje vatos gumulus.
Jie atrodė tokie atsipalaidavę.
Noriu plaukti su jumis. Tikrai.
Ir, jaunasis Gobai, tądien sėkmė man šypsojosi.
Man pavyko susitikti su gumulais jų aplinkoje.
Išties, Gobai, argi galima dar labiau atsipalaiduoti?
Gelbėkit!
Bet pagalbos nesulaukiau, tad sklendžiau drauge su gumulais.
Nekenčiu!
Man be galo patiko, Gobai, be galo.
Norėjau, kad tai tęstųsi amžinai.
Liaukitės. Tučtuojau!
Tai buvo tavo dėdės Meto triumfo diena.
Pasakysiu tau vieną, tikiuosi, svarbų dalyką:
Niekuomet nebijok išbandyti ko naujo.
„Myliu, tavo dėdė Metas Keliauninkas.“
Ei, tavo dėdė Metas teisus.
- Ką? - Ką?
Negaliu patikėti, jog tą sakau, bet jis teisus.
Ne tik nardymas gali man padėti pravėdinti galvą.
Man reikia naujo ekstremalaus užsiėmimo.
Nučiuošiu virve per didžiąją salę!
Ne, Rede. Neatrodo saugu.
Sakau tau, Rede, visata ragina tave pailsėti.
- Taip. - Nieko aš nesiilsėsiu. Aš - Redė!
Aš judu, šokinėju, kartais šuoliuoju, niekad ramiai nesėdžiu.
Nebegaliu ramiai sėdėti.
Kai fragliai nustojo valgyti mūsų statinius,
ir nebegalime dirbti, jaučiu, jog man važiuoja stogas, dr. Gulsčiuk.
Aišku. Ačiū, kad pasakei.
Jei apie tai kalbėsime, drauge viską įveiksime.
Tikrai?
Nusiramink.
Tikėkimės, kad vandens koštuvai ištrauks marmalą,
ir mes vėl galėsime statyti.
Geriau nebūčiau nulaužusi to vijoklio ir apskritai neradusi to marmalo.
Pleištele!
Dabar - Didžioji pertrauka, o tu vis tiek dirbi.
Ateik į grupinę terapiją. Dr. Gulsčiukas labai padeda.
Praėjusią naktį išmiegojau beveik penkias minutes! Cha!
Aš nenurimsiu, kol neištrauksiu to marmalo iš vandens.
Man tereikia susikaupti.
Gerai. Girdžiu, ką sakai, suprantu, gerbiu tavo poreikius.
Dr. Gulsčiukas mane to išmokė.
Jis tikrai puikus!
Dangaus kibiras! Leidžiasi paslaptingas dangaus kibiras!
Taip!
Jaunylio Jaunyli, tai - paskutinis kibiras į Ma ir Pa vonią.
Manau, visai puikiai…
Varge.
Koks čia marmalas?
Tikiuosi, jo nepateko į Ma ir Pa…
Jaunyli!
Kokia čia marmalynė mano vonioje?
Taip, tikras marmalas!
Koks marmalas? Aš… nemačiau jokio…
Jis nuostabus.
Mano skruostų kailiukas dar niekad nebuvo toks minkštas.
Tu šaunuolis, burbuliuk!
Atnešiu dar to marmalo.
Taip.
Marmalas, mar…
Ir vėl?
Gerai jau, gerai, Sproki!
Negaliu patikėti, jog turi blusų.
Neturiu laiko tiems dalykams be visų kitų reikalų.
Ne. Sproki, nesikasyk! Turime vaistų.
Gal pasijusi geriau, jei pasakysiu, kad primeni gražią lempą.
Gerai. Veterinaras sako, kad vaistai turėtų padėti.
Tikiuosi, greitai apsisuksim, nes turiu auginti bakterijas.
Sakyk: „Aa!“
Gerai, viskas. Grįžtu į laboratoriją.
Tu išspjovei?
Vargšai merglai. Tos gudragalvių lazdelės jiems tikrai pakenkė.
Jei mes jų neišgąsdinsime, kad nustotų žagsėti,
- jie nebegalės kvėpuoti. - O aš neatgausiu savo vonelių.
Tai, žinoma, ne taip svarbu.
Bet nereiškia, kad visai nesvarbu.
Bet nesijaudinkit.
Mudu su Vembliu padarėm minčių lietų ir sugalvojom kai ką siaubingo.
Aha!
- Pasiruošęs, Vembli? - O, taip.
Jūs ilgokai mąstėte.
Ir šitai sugalvojote?
Na, Vemblis daug laiko šoko.
Taip, labai užsinorėjau pašokti.
Pamėginsiu aš sugalvoti.
Gerai. Nors nežinau, ar pavyks geriau.
Taip.
Mano draugai be reikalo nerimauja.
Pavojinga, kurgi ne. Viskas bus gerai.
Taip!
Nelabai gerai.
Tik ne mano balūbis.
Tavo balūbis!
Labas, Rede!
Skanutėlis riešutų sviestas.
Sūris!
Nagi! Geriausias čederis.
Kuti, kuti, kuti!
Nagi! Išsižiok! Turi nuryti vaistus!
Nagi. Na!
Štai taip. Taip!
Puiku. Patempiau balūbį!
Dabar jau tikrai niekam nepadėsiu.
Nežinau, ką daryti.
Kadais žinojau, ką daryt
Kadais žinojau, kas esu
Visada
Visas kliūtis įveikdavau
Gyvenau ir džiaugiausi
Bet dabar tarsi sapnuoju
Viskas dabar kitaip
Ilgiuosi praeities
Gyvenimo lengvo
Kadais
Žinojau, kas esu
Suprantu, kad ne plieniniai esam
Kartais atrodo, kad viskas - netikra
Tad naktį prabundu
Gero nuo blogo atskirt negaliu
Kadais
Žinojau kas esu
Rede? Rede!
Tau viskas gerai?
Viskas gerai.
Tik kaip gali padėti kitiems, kaip pati esi bejėgė?
Ak, Rede.
Gerai. Taip. Tu… Išsiliek.
Ei, Rede!
Žinau, nuo ko pasijusi geriau!
Nardymo?
Ateik ir sužinosi.
Kokia čia vieta?
Čia, brangi Rede, yra Nuotaikos žiedas.
Čia tu išmoksi medituoti.
Gerai. Nepamirškit, bičiuliai, turime išgąsdinti merglus.
Gerai. Tik labai tyliai.
Jie nė nenutuokia, kaip juos išgąsdinsime.
Dabar!
Viskas gerai?
Viskas gerai.
Medituoti?
Sakiau, kad negaliu ramiai pasėdėti.
Visi gali. Paprasta. Parodysiu.
Kitas apšvietimas. Gerai.
Atsargiai! Apie tave skraido dėmės.
Tai - minčių burbulai, visi jie - skirtingi:
nerimas, stresas, laimė, baimė.
Svarbiausia juos atpažinti ir paleisti.
Taip, dažnai nedarau to, ko visi tikisi.
Darau geriausia, ką galiu. Ačiū, burbule.
Puikiai jaučiuosi. Dabar - tavo eilė.
Žinai, turiu suskaičiuot savo kaseles.
Atrodo, lengva. Vienas, du. Bet tada reikia perskaičiuoti.
- Ir taip - visą laiką. - Rede. Tiesiog ramiai pasėdėk.
Man jau dabar nuobodu.
Kvėpuok.
Nežinau, nežinau.
Tegul tavo nerimas pavirsta atodūsiu.
Aš kvėpuoju?
Gerai, priimk savo mintis ir lėtai jas paleisk.
Paleisk jas. Nedaužyk jų. Leisk joms būti.
- Stengiuosi. - Pasistenk nesistengti.
Nesąmonė.
Atsipalaiduok!
Nieko čia atpalaiduojančio!
Gerai. Pirmas bandymas. Palaukime ir pamėginkime dar kartą.
- Tik truputį geriau. - Nea. Redei gana.
Bet, Rede…
Balūbis.
Žinau, burbule. Ir man dėl jos neramu.
- Pleištele. - Ką?
Dirbai visą dieną. Tau reikia pertraukos.
Kaip galiu daryti pertrauką, jei problema dar neišspręsta?
Kartais reikia padėti įrankius ir sugrįžti su naujais varžtais.
Oho, Varžte. Tu teisus.
Gal vertėtų atsitraukti ir pažvelgti iš kito kampo.
Ateik į grupę. Turime sausainių.
Ma ir Pa mane myli.
Padariau gerą darbą, ačiū marmalui.
Atnešiu ir tau to marmalo, Jaunylio Jaunyli.
Jaunylio Jaunyli? Kas nutiko?
Marmalas tau netinka? Laikykis, mažyli.
Atnešiu švaraus vandens iš Gorgų fontano.
Gal tai, kas tinka mums, Gorgams, netinka kitiems.
Pasirūpinsiu tavimi.
Viskas bus gerai.
- Bičiuliai. Bus labai įdomu. - Taip.
- Sveika, Moke. Žinai, ką? - Sveiki.
Sugalvojome tobulą planą, kaip siaubingai išgąsdinti merglus.
Tikėkimės, nors vienas planas pavyks.
Taip, gerai. Peržiūrėkime.
Gerai. Aš atnešiu pyragą ir sakysiu:
„Sveiki, merglai. Ar norėtumėte skanaus pyrago?
Jis tikrai be marmalo.“
Gerai. Kalbi kaip jie, o pyragus mėgsta visi.
- Taip. - Pyragas tinka visiems.
Nemėgsti vaisių? Imk šokoladinį Arba kreminį.
Pyragas, kuris tinka prie sūrio? Apverstas ridikėlių pyragas.
- Turiu mėlyno pyrago! - Nuostabu!
- Taip! - Gerai, Vembli. Pirmyn.
Tada numesiu rūko vaisių…
- Taip. - …ir taip sukursiu baugią atmosferą.
Net šiurpuliukai nubėgo.
Tuomet Būberis dings rūke. Aš pakelsiu Vemblį ant šio grėblio,
tad jis bus didžiulis, aukštas ir baisus monstras.
Merglai stebėsis, kur dingo tas vyrukas su pyragu.
Ir tuomet iš rūko išnirs didžiulis baisus Vemblis ir pasakys:
Aš jį surijau!
Bam! Žagsulys dings, tobulas planas. Taip ir padarykim.
Eime. Taip.
O, ne. Išmečiau rūko vaisius.
Palaukit. Tai - ne rūko vaisiai.
- Vembli, kas vyksta? - Čia - taukauogės!
O, ne.
Puiku. Jie tik pasijuokė iš mūsų bandymo juos išgąsdinti.
Gerai, Moke. Žinom, kad susimovėm. Galėtum nesijuokti.
- Taip. - Ne, ne. Paklausykit.
Jie nebežagsi.
Nori pasakyti…
- Mums pavyko! - Ką gi.
Mes - sveiki.
Mes stengėmės primesti jūsų planą ir nepavyko.
Aš taip pat elgiausi su Rede.
Bet pažiūrėkit.
Pasiekėte to, ko norėjote, visiškai netikėtai.
Taip, minties burbule. Puiki mintis.
Kai einu kairėn, tu dešinėn eiti gali
Bet ateisime ten pat kažkada
Ir visi džiaugsimės
Tuo, ko išmokome savo kelyje
Nes kelių yra be galo daug
Ir visais keliaut gali
- Dū dū dū dū - Kaip nueisi - nesvarbu
Svarbu, kad nueisi
- Nėra dviejų - Nėra dviejų
- Vienodų kelių - Vienodų kelių
Nėra dviejų
Dū dū dū dū
Turbūt manai, kad geriausia žinai
Ir kiti turi neatsilikti
Bet nepamiršk, kas tau gerai
Kitam gali visiškai netikti
Nes kelių yra be galo daug
Ir visais keliaut gali
- Dū dū dū dū - Kaip nueisi - nesvarbu
Svarbu, kad nueisi
- Nėra dviejų - Nėra dviejų
- Vienodų kelių - Vienodų kelių
Nėra dviejų
Vienodų kelių
Pažiūrėsiu, kur Redė.
Nesijaudinkit. Čia tik šiaip.
Na ir dienelė.
Saulės elementai vis išsijungia.
Šeštas bandymas rezultatų nedavė. Niekas nemėgsta plastmasės.
Neįsivaizduoju, ką dar galėčiau padaryti.
Gal galėtum dar labiau neapsunkinti man dienos ir išgerti vaistus?
Juk supranti, kad neturiu tam laiko.
Gerai jau.
Kas dabar?
Tu visai mielas.
Smagu ramiai pabūti, tiesa?
Ką, tikrai? Išgersi?
Norėjai, kad paglostyčiau.
Išsižiok.
Mano šunelis.
Negaliu patikėti, šitiek sūrio - šuniui ant uodegos.
Lieki skolingas man čederio.
Rede, kaip tu?
Blogai. Labai blogai.
Rede, atleisk man.
Labai norėjau, kad medituotum, nes meditacija man labai padeda, ir…
manau, kad tau irgi padėtų.
Tik turi surasti savo būdą.
Tad jei reikėtų mano pagalbos, sakyk.
Labai ačiū, Moke.
Bet, manau, meditacija - ne man.
Aš mėgstu veiksmą. Taip aš pravėdinu savo galvą.
Man patinka kristi žemyn galva, šaukti „jėė“
ir panirti po vandeniu - tuomet viskas išnyksta.
Užplūsta ramybė.
Tikrai taip.
Man patinka - vanduo kedena kasytes, kai taškausi srovėje.
Taip.
Jaučiu, tarsi mane apkabintų.
Didžiulis glėbys.
Nėra nieko geriau.
Galiu prisijungti?
Tikėjausi, kad prisijungsi.
Moke, nuostabu.
Vėl jaučiuosi savimi.
Rede, labai tavimi didžiuojuosi…
Aš vis dar ten.
Atleisk. Atleisk.
Išvertė Akvilė Katilienė