Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Робота день і ніч
А танці потім
Хай фреґли грають
-Ми Ґобо. -Мокі.
-Вемблі. -Бубер.
Ред.
Малий!
Агов!
Моя редиска.
Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Скеля Фреґлів: Повернення
У Скелі фреґлів.
Ух ти! Буде класно.
-Ходімо. -Так.
Ви подивіться.
Креґли і фреґли в одному місці, всім діляться, мирно співіснують.
Люблю мир!
А як ви, креґли, медитуєте.
Навіть краще за мене.
Надіюся, кожному креґлу тут так само добре.
Любите несподіванки? Бо я робитиму
стійку на голові на одній руці з заплющеними очима.
І натовп шаленіє!
Ну поїхали. І гоп.
Ух ти. Позіхання?
Зазвичай мені хоча б аплодують, але що ж. Прийнято.
Неймовірно, але прийнято.
Нам сюди, креґли.
Будемо розважатися.
Ой, сюди.
А взагалі-то… Ну, може…
Бо я…
Знаєте що? Думаю, треба…
Не можу вирішити, що робити.
А вам коли-небудь хотілося вийти з тіла й сказати:
«Тепер ти сам по собі».
Туди? Ну добре. Логічно.
Любі гості, вас чекає щось особливе.
От би зараз бути на вашому місці.
Свіже прання.
Невже?
Я на хвилинку відійду.
Дякую.
Я знаю, що вам потрібно: попоїсти.
У нас є сусіди, дузери, і ми їмо
їхні споруди, щоб вони будували нові.
Ідеальна гармонія
Словом, смачного.
Так, зазвичай смак приємніший.
Мабуть, партія несвіжа.
Мокі!
Бачите, фреґлам не до смаку палички з липкого.
Якщо вони не їстимуть споруд, будуть серйозні проблеми.
Тому я й казала тримати липке подалі від штабу.
Я так серджусь на того, хто його туди відвіз.
Турбо, це ж були ви з Ключем.
Знаємо. Нам так прикро, але ми робимо все, щоб себе простити.
-Як ви, друзяки? -Привіт, Мокі. Це я, Ґобо.
Нам важко поладнати з креґлами.
Так. Вони позіхали, коли я зробила стійку на голові на одній руці!
Я в порядку. Мені, власне, байдуже,
але ви таке уявляєте?
Багатьом до душі моя нерішучість. Але не їм.
Вони висякались у випрані речі!
Бачу, що декому з нас не так легко,
як іншим, як-от мені.
Але в мене все супер.
Давайте покажу вам, як треба.
Я від природи говірка.
А ще я трохи підготувалася.
Книжка про креґлів?
І ти її всю прочитала?
З початку до кінця і навпаки.
Читала, лежачи на боку.
Дуже рекомендую.
І як фреґла, яка їх тепер знає, скажу,
що треба зробити так, щоб креґли були як удома і в безпеці.
Знаю, мабуть, не солодко
Коли хочеш з кимось поладнати Але не вдається
Це непросто Знаю, вони здаються інакшими
Та якщо придивитися
Побачите, що вони такі ж, як ми
Фреґл чи креґл
І навіть Ґріззард
Це зовсім неважливо
Бо в нас обох сяє
Одне й те саме світло
Скоро самі побачите
Що у вас спільного Якщо прислухаєтеся
Це дуже легко Скоро вони будуть як удома
Самі їстимуть дузерські палички І редиску
Фреґл чи креґл
І навіть Ґріззард
Це зовсім неважливо
Бо в нас обох сяє Одне й те саме світло
У нас усіх сяє Одне й те саме світло
Від малого до великого
У нас усіх сяє Одне й те саме світло
Так.
У нас усіх
Гарна пісня, Мокі.
Чудовий голос. І посил правильний.
Лайле, мій смайле.
Що креґлю-вається?
Ти знаєш наше традиційне привітання. Я вражений.
Роблю, що можу.
А про воду щось відомо?
Ви про те, що ми її вкрали?
Ненавмисно.
Не турбуйтеся. Цим займається Рада наймудріших фреґлів.
Вони у Скелі фреґлів найрозумніші.
Мабуть, щось уже придумали.
Так.
Шановна Радо, думаю, ми знайшли рішення.
-О, невже? -Ну нарешті.
Перекусимо зараз, а пообідаємо потім.
-Чудово! -Так.
Цілий ранок думали.
Пане, ми ж маємо розв’язати водяну проблему креґлів.
-А, точно. -А, так. Проблему креґлів.
Після обіду!
-Так! -Слушно!
Ситного.
А, може, вони вже щось придумали.
Вони працюють понаднормово.
А тимчасом ми понаднормово з вами гратимемося.
Це забагато.
Може, відпочинемо?
Ні, ми будемо раді.
Вас, гості дорогенькі, вітати ми раденькі.
а на додачу ще… Не можу придумати риму.
-Веселенькі? -Веселенькі!
Так.
Але ні, бо я приготувала щось особливе.
Тому збирайтеся всі й готуйтеся до найкращої події в житті.
-Гаразд. -Ідіть. Ще побачимося.
Буде цікаво.
Мокі, думаю, креґли просто хочуть…
Подружитися з нами через магію ігор?
Знаю. Я подумала так само.
Ні. Мабуть, Ґобо хотів сказати, що…
Ти сказала «ігри»? Я за.
А що? Я люблю ігри. Ви ж знаєте.
Так, сестро!
У книжці є цілий розділ про те, як дуже креґли люблять гратися,
і немає нічого кращого за спільні звичаї.
Так!
Прямо мені у вухо, прямісінько.
Вибач, Бубере.
Знайдімо ж спільну мову.
Давайте гратися, щоб покінчити з усіма іграми.
Стривай, ти про те, про що я подумав?
-Про Ігри в смішки-пересмішки! -Так!
Так!
Мокі, а це не надто грандіозно?
Та ні, не дуже.
Ого.
Я Баррі Лохина.
Вітаю на Іграх у смішки-пересмішки.
Добре-добре, це не неграндіозно.
Вітаю, місіс Шиммельфінні.
Ні, я нічого не продаю. Я орендую у вас будиночок на задньому дворі.
Спрокет, тсс. Я говорю по телефону.
Хотіла спитати, чи можна встановити на даху сонячні панелі,
щоб генерувати світло
для дуже цікавого проєкту зі знищення пластику, над яким я працюю.
Я знаю, що пластик треба виносити по четвергах.
Я кажу про мікропластик.
Це проєкт для школи. Ні, не для тієї школи, бо я вже доросла.
Ні, я доросла жінка.
-Ні, тобто… Алло? -Алло?
-Так, я тут. Чуєте?
Зв’язок зірвався.
Вона майже погодилася на сонячні панелі й на те, що я геній.
Пам’ятаєш,
коли в аеропорту не повірили, що ти пес для емоційної підтримки?
Тепер я розумію, чому.
Мокі?
Нам усе це не потрібно.
Ми могли б просто піти в Печеру затишку й…
Лайле, прошу. Я підготувалася й знаю, що креґли люблять ігри.
-Так. -Ми теж.
-Давайте творити зв’язок. -Узагалі-то…
Починай, Баррі!
Ми у Великій залі.
І з вами я, Баррі Лохина,
коментую, аж синію.
Бум.
Починаємо Ігри в смішки-пересмішки!
-Можна тягти? -Тягни.
Так!
Ґобо, ти це бачив?
Бачив, друже.
Першу гру фреґли люблять найдужче. Це Жердина нісенітниць.
Хіба ж не чудово?
Липкі-липкі ми й липкий-липкий ти.
Ну добре. Це цікаво.
Липкі-липкі…
Перепрошую. Мокі, все це необов’язково.
Лайле, я зараз відчуваю такий з вами зв’язок.
Я теж. Так.
Редис-кола! Свіжа редис-кола! Кому редис-коли?
Котра година?
Година для Великого редискового забігу. Я Баррі Лохина.
Люблю конфетті.
Редисковий забіг!
О ні. Порядок.
Фреґли демонструють неймовірні навички балансування редискою,
а от у креґлів з цим не так добре.
-Так весело, еге ж? -Ого.
Це таки щось.
Сьогодні на столі буде чимало битої редиски.
Я Баррі Лохина.
Ура, конфетті.
Га? Ну як вам?
Це моя фішка. Наступна гра – моя улюблена. Це ковзання на листі.
Надіюсь, ніхто не постраждає.
Повторюся: фреґли ковзаються так невимушено.
Подивіться на високі оцінки журі.
А от креґли…
не такі вправні.
Як красиво й весело!
А тепер традиційна танцювальна перерва!
Танцювальна перерва.
Перепрошую. Дорогу.
-Мокі. -Що?
Не зрозумій неправильно, але це катастрофа.
Креґлам не подобається.
Може, ми ще не знайшли підходящої гри?
А тепер даруйте, я тут танцюю.
От лихо!
Ніколи не чув від неї такого.
Вона засмутилася.
Думаю, вона дуже переймається через креґлів.
Надіюся, Рада наймудріших придумає,
-як їм допомогти. -Так.
Придумала!
Що таке, Крижана Джо?
Чим дузери відрізняються від ґорґів?
І чим же?
Кількістю укусів, щоб їх з’їсти!
Ох, Крижана Джо!
-Ну ти й поганка! -Знаю.
Увага!
Туалетна перерва номер 32.
Зробіть перерву. Придумала ще!
Ну не знаю. Що ми їй скажемо?
І гадки не маю.
Що ж!
Я натанцювалась, а тепер треба зібрати всю позитивну енергію
і перейти до фінальної гри – в хованки.
А де ділися креґли?
-Ну, вони ховаються. -Так.
Уже?
Вони знали, що буде далі, раніше, ніж я сказала.
Вони не через гру ховаються, а просто так.
Що? Чому?
Бо вони хотіли сховатися від тебе.
Їм це все не подобається. Я Баррі Лохина.
Вибачте. Рука зісковзнула.
Знаю, що конфетті зараз недоречне.
Так боляче, бо я була впевнена, що знаю їх,
а виявилося, що ні.
Мокі. Боляче дивитись, як ти плачеш догори дриґом.
Це вражає, але так сумно.
Мокі. У тебе були добрі наміри.
Так. Ти бажала добра,
та, може, щоб пізнати креґлів,
недостатньо просто прочитати про них книжку?
Знаєш, навіть дядькові Метту інколи важко ладнати з іншими істотами.
Не може бути.
Так, і він щойно прислав про це листівку.
Я б послухала.
«Любий небоже Ґобо, пишу тобі звідти…»
де живуть волохатіші й розумніші істоти.
Дурні істоти в усьому потурають волохатим.
Я розумів, що треба поладнати з цими вищими істотами.
Привіт, приємно познайомитися.
Вони одразу відчули, що я важлива фігура.
-Я спробував говорити по-їхньому. -Гав-гав!
Але вони мене не розуміли, й тоді до мене дійшло:
я нічого про них не знаю.
Мудре визнання цього факту привело до нового відкриття.
Куля порозуміння.
Кидання такої кулі означає…
Я тебе не знаю, але хочу пізнати.
Не існує нічого приємнішого за ладнання з незнайомцями.
Тому ось вам Куля порозуміння, Ґобо.
Як кажуть дурні істоти, користуйтесь нею…
І будьте молодці.
Молодець! Хто молодець?
Я так хотіла, щоб креґлам було тут затишно,
що забула про найголовніше:
спитати, що хочуть вони.
Може, треба їм це сказати?
Так. Треба їх знайти й усе виправити.
Та я не знаю, де вони. Мабуть, десь там, де тихо й спокійно.
Стоп, вони згадували Печеру затишку.
-Ходімо туди! Так! -Так!
Ходімо. Швидше.
Будувати більше!
Шпонко, чуєш це?
Уся Дузерія хоче будувати більші й вищі дузерські споруди,
і все через липке, яке ти винайшла.
Пане, але потрібно більше випробувань.
Фреґлам не до смаку палички з липким,
а це може створити серйозну біду для довкілля.
-Липке! -Не хочу пропустити гарну кричалку.
Шпонко, полагодь цей дузерофон, і поговоримо пізніше.
-Але ж… -Іду!
-Липке! Люблю скандувати. -Але, пане… Ох!
Ніхто мене не слухає.
Хотіла б я ніколи не винаходити це жахливе липке!
Ну чому мене ніхто не слухає?
Як забезпечити електрикою лабораторію, якщо хазяйка мене не слухає?
Я тільки прагну змінити світ на краще.
Точно!
Що це сьогодні з динаміком? Це подкаст такий?
І при кожній спробі хтось намагається мені завадити, кажучи:
«Ні, дякую, мала. Спробуй ще раз».
Так і є.
-Вони такі вперті! -Вони такі вперті!
Стоп. Уперті.
Мені теж треба бути впертою.
Треба пробувати далі, попри все.
Якщо не здаються вони,
-я теж не здамся. -я теж не здамся.
Неймовірно. Алло?
Якщо ви мене чуєте, хочу сказати: «Вперед, сестро!»
Ви так надихаєте!
Саме так, Спрокет.
Ти й та чарівна дама в динаміку. Вона наче класна.
Я не здамся.
-Алло? -Вітаю, місіс Шиммельфінні.
Я хотіла сказати, що я аспірантка
й працюю над проєктом, який може врятувати світ.
Мені потрібно встановити на даху сонячні панелі.
-Перш ніж скажете «ні»… -Авжеж.
-Що, ви не проти? -Так, я не проти.
Гаразд.
Дякую, місіс Шиммельфінні. Люблю.
«Люблю»?
Ми змогли.
Прийшли!
Що тут таке?
Тихо, прошу.
Я на вахті, а креґли дуже стомлені.
Ох, Лайле, я вас утомила. Пробачте.
Нате, це вам.
Ух ти, дякую.
Це ж… Що… А що це?
Це Куля порозуміння.
Вочевидь, я нічого про вас не знаю, але хочу дізнатися.
Тож якщо захочете про себе розказати, я з радістю послухаю,
але зрозумію, якщо ви захочете побути самі.
Хочеш знати, чому ми спимо?
Від мене утомилися?
О, ні, Мокі. Це не через тебе.
Креґли майже цілими днями сплять.
-Он як? -Справді?
Нам потрібен сон. Тому ми й прийшли в Печеру затишку.
У Скелі фреґлів це місце найбільше нагадує Лагуну креґлів.
Ідеальні темрява й температура для тривалого сну.
Я ту книжку всю прочитала, а там про це ні слова.
Яку книжку?
Її ж написав не креґл.
У книжці не описати, хто такі креґли.
Креґли живуть і граються в іншому вимірі,
доступ до якого відкривається уві сні.
Серйозно?
-Вибачте. Тсс мені. -Отак.
-Це ж дивовижно. -Так.
А як це відбувається?
Хочете побачити?
-Так. -Так.
Засинайте, спіть
І побачите, який може бути сон
Уві сні все відчуваєш
Сни реальніші за дійсність
Уві сні стає очевидним
Те, що ми приховуємо
Засинайте, спіть
І побачите, який може бути сон
Засинайте, спіть
І все побачите самі
Так!
Коли я прокидаюся, то бачу
Ще одну загадку
Поки ми живемо життя Чи хтось мріє про нас з тобою?
Засинайте, спіть
І побачите, який може бути сон
Засинайте, спіть
Це було чудово!
Неймовірно.
Сонні ігри!
Дякую, що показали мені свій світ, Лайле.
Ви казали правду. Це не описати словами.
І навіть ці слова всього не описують.
А тепер скажіть,
як зробити ваше перебування тут комфортнішим?
Ми могли б пожити тут, у Печері затишку, поки не повернемося додому.
Авжеж.
І не турбуйтеся. Ми робимо все можливе,
щоб якнайскоріше повернути воду в Лагуну креґлів.
А до того наша вода – ваша вода.
Води вистачить на всіх.
Так.
Та'!
Я майже збудував фонтан, як ти й просив.
Ти точно хочеш пустити всю воду сюди?
Чи точно я хочу? Авжеж, точно!
Це виснажливо – так точно хотіти.
-Закінчуй фонтан, Малий! -Гаразд, Та'.
Вода під нашим контролем!
Має политися.
Ма', неси редишанське!
Хороше редишанське.
О-ля-ля!
Де ділася вода?
О ні!
Де вся вода?
Що це означає?
Скажу одне: це погано.
На ваших очах розгортається інтрига!
Я Баррі Лохина!
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова