Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Робота день і ніч
А танці потім
Хай фреґли грають
-Ми Ґобо. -Мокі.
-Вемблі. -Бубер.
Ред.
Малий!
Агов!
Моя редиска.
Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Скеля Фреґлів: Повернення
У Скелі фреґлів.
Спрокет, треба якось займатися проєктом без лабораторії,
бо школа місця не дає.
Я тут голову ламаю, як виростити зразки бактерій,
а в одногрупників триденний вихідний.
Це нечесно. Мені потрібен відпочинок.
Класна дошка для серфінгу, Маршалле.
Ось вона.
Можна хоч секунду себе пожалію?
Та що з тобою, Спрокі?
Що таке? Знаєш що?
Добра думка, Спрокі. Відпочити можна й тут.
Потрібна лише уява.
На відміну від грошей, її в нас багато.
Дякую, Спрокі. Мені це було потрібно.
Сьогодні ледь не попався, коли забирав посилку від дядька Метта.
Цього разу він прислав щось особливе.
Він пише про якусь «відпустку».
«Закрутку».
Ні. Внапустку.
-Ну… -«Від-під-пустку»?
А що таке відпустка?
-Ну, Ред, це… -Так.
-Розумієш, це… -Так?
Давайте дізнаємось.
«Любий небоже Ґобо,
дослідження виснажують, тож я міркував, як відпочити».
Тоді я й дізнався про…
відпустку.
Це там дурні істоти відпочивають.
Вони це люблять. Чого б ще вони приходили сюди щодня?
Привіт!
Привіт.
Хочеш розслаблюючих водних процедур?
Без проблем.
Я вже. Водичка чудова.
У них навіть є печера світломасажу.
Я відчував, як з рук і ніг виходить стрес.
Ще п’ять хвилин.
Після тривалого відпочинку я відчув сильну спрагу.
Я дуже хотів пити.
Що?
«Я надіслав вам з відпустки сувенір: мегакелих».
Ого.
«Він утамує спрагу шукача пригод.
З любов'ю, дядько Метт.
P.S. Кожен заслуговує на відпустку.
P.P.S. Я загубив гребінець для вусів.
Якщо знайдете, збережіть його».
Ого. То от що таке відпустка.
Так!
Релаксація, вода. Ми ж таке щодня робимо.
Так, Вемблі.
Але мова про те, щоб робити це в іншому місці.
-Так. -Я хочу у відпустку.
-Так. -Так.
Відпустка зачекає.
Попереду цілий тиждень роботи.
-Так, ходімо, всі. -Гаразд.
-Побачимось, Вемблі. -Добре. Тільки пожежну каску надіну.
Ну привіт, друже.
Шпонко.
Це те липке, яке ми знайшли, коли недавно прибирали лози?
Коли можна буде з нього будувати? Сьогодні? Завтра? Сьогодні?
Не поспішай, Турбо.
Потрібно більше випробувань.
Що як воно не триматиметься або фреґлам не сподобається смак?
Я вже не кажу про…
Бу-бу-бу! Та ну, ти переймаєшся через пусте.
За таке відкриття ти заслуговуєш визнання.
Точно!
Річ не в похвалі, а в командній роботі й тому, щоб триматися разом.
Так, ця штука тримає нас разом.
Знаємо, це не те, що ти мала на увазі. Ми все зіпсували.
Ми недоумки!
Робочий тиждень скінчився!
Слава всьому.
Думала, він ніколи не скінчиться.
Ох, так.
Якщо чесно, він тривав усього 30 хвилин.
Виснажливих 30 хвилин.
Я мала свистіти у свисток і кричати
всім фреґлам у ставку: «Веселіться далі».
Я виснажена.
А я почуваюся бадьорішою.
Збирати редиску в садку ґорґів, бути причетною до щедрого врожаю.
Люблю свою роботу.
Я свою теж. Прибирати в музеї дядька Метта – така честь.
Ох я й прибрав. Там і так було чисто,
а я зробив ще чистіше. А потім ще.
-Там дуже чисто. -Супер!
А я сурмив і допомагав у живому ланцюзі гасити пожежу.
Це була не пожежа, а мій суп.
Холодний суп.
-Ну вибач. -Неймовірно.
-Забудьмо про робочий тиждень. -Так.
Бо пора вже у заслужену відпустку!
Так!
Тримайте свої балубії, бо я точно знаю, куди нам треба!
А розкажи піснею.
Я вже думала, ти не попросиш!
Знаю, тиждень був довгий
І нам дуже потрібна відпустка
Ми заслужили на відпочинок
Відпочинок
Повсюди буде вода
Якщо ти мрієш поплескатися
Я гарантую, що знайшла ідеальне місце
Ідеальне місце
Там розтануть усі турботи А негаразди залишаться далеко позаду
-Далеко -Ти забудеш про вчора
Як тільки потрапиш
-У Лагуну креґлів -Так!
Де каміння гаряче А вода глибока
-Візьміть мене в Лагуну креґлів -Так!
Щодня там дме приємний вітерець
Візьміть мене в Лагуну креґлів
-Можна цілий день плавати -Плескатися й ловити хвилі
-Швидко туди не дістатися -Так!
-Візьміть мене в Лагуну креґлів -Так!
Щоб поринути в синю безодню
Візьміть мене в Лагуну креґлів
Ти відчуваєш ритм
Візьміть мене в Лагуну креґлів
Плавай цілий день
-Так весело, що хочеться залишитися -Ух ти!
Швидко туди не дістатися
Це правда
Тобі захочеться переїхати
-У Лагуну креґлів -Так!
Так! Ходімо!
Лагуно креґлів, ми йдемо!
Малий Малий, ти де?
Жартую. Я знаю, де ти.
Ма' й Та' поїхали у відпустку.
Вони цілуються в Каньйоні поцілунків.
От я й подумав побути з тобою. Як тобі таке?
«Мм, я в захваті».
От і чудово!
Перенесу тебе в краще місце.
Ти ж ґорґ,
а ґорґи заслуговують найкращого.
Ми прийшли!
Наша перша відпустка.
Величезна, неосяжна оком лагуна.
У лагунах же має бути вода, так?
Так, а де вода?
Чому лагуна висохла?
Загадка.
Так! Це загадка.
Загадка для…
Інспекторки Ред!
Найкращий детектив Скелі.
І єдина фреґла, в якої є лупа.
-Так. -Точно.
Це справа під назвою «Хто вкрав у нас відпустку?»
Мангове смузі.
Оце так життя.
Спрокет, може, трохи пошикуємо?
Рол з огірком?
Місто непогане,
та, може, підемо деінде?
Усе, усе. Досить.
Чорниця, щойно з грядки.
Точніше, з грядки,
заморожена, доставлена сюди
і куплена мною.
Коли я побачила сліди, то зрозуміла, що це перша зачіпка.
Ті, чиї вони, вкрали воду й, найголовніше, мою відпустку.
Ред, ми тебе чуємо. І сліди наші.
Мені чинять перешкоди.
Знаєте, тут дуже розслаблююча аура.
Може, радітимемо тому, що є?
Так, і в цих нарукавниках я такий стильний.
Я не відпочиватиму, поки не знайду воду.
У цьому бруді води немає.
Підозрюваний!
Привіт. Я Лайл. Що вас привело у Лагуну креґлів?
Ну привіт. Питання тут ставлю я.
То хто ви такий?
Я Лайл. Я ж сказав.
Я креґл. А це наша лагуна.
Була, поки не висохла.
Ми креґли. Ми тут живемо.
Ще підозрювані!
Ред, це не підозрювані.
У них украли воду.
-Нарада фреґлів. -Так.
Я не вірила очам, що Ґобо скликав нараду фреґлів посеред…
-Ред, просто йди сюди. -Ну добре.
-Треба допомогти креґлам. -Так.
Можна стати в живий ланцюг, як пожежники при пожежі.
Або як тоді, коли невинний фреґл готує холодний суп.
-Ще раз вибач, Бубере. -Вемблі має рацію.
Треба принести їм води. У нас її багато.
-Так. -Слушно.
А я залишуся й розкрию справу.
А потім буде відпустка!
І креґли отримають необхідну для життя воду.
-Так. -Кінець.
Не бійтеся, креґли, ми скоро повернемося з водою.
Так.
Лайле, почну розслідування з вас.
Ну добре.
Я відчула його хвилювання.
Та ні. Я радий допомогти.
Ось, це найсонячніше місце в садку.
Для ґорґів тільки найкраще.
Так.
Агов, ти.
З лицем, головою й усіляким таким.
Я?
Чого ти припхав сюди цього переростка?
Так. Він закриває нам краєвид.
Думаєш, ти кращий за нас?
Але ґорґи заслуговують найкращого.
-Хороший ти подаєш приклад. -Так.
Ми тут в його затінку зав’янемо.
Ні!
Ось. Я вже в’яну!
Ох, що ж робити?
Фреґли!
Креґлам дуже потрібна вода!
Треба стати в живий ланцюг до Лагуни!
Так.
Занепокоєне бурчання. Так і відбуваються зміни.
Так і зробимо!
Ух ти, радий бачити, що іноді сирени використовують у добрих цілях.
Ну пробач!
-То був холодний суп! -Пробач!
Ого.
Мегакелих від дядька Метта стане нам у пригоді.
Вони розливають воду!
Вони не донесуть воду креґлам.
Приглянете за липким, поки я їм допомагатиму?
Приглянемо.
Я подбаю, щоб липке було там, де треба.
Дякую. Не можу стояти осторонь, поки фреґли розливають воду.
-До зустрічі, подруго! -Бувай!
-Ключику. -Що?
Думаю, липке потрібне в штабі.
Це буде революція в будівництві,
а Шпонка заслуговує на похвалу!
Ну не знаю. У мене від цієї затії в животі млоїть.
-Це ж добре. -Хіба?
От бачиш, млоїть від липкого.
Точно! Віднесемо липке!
-Узяли. Ні, давай на спині! -Ні, не так!
Розкажіть ще раз,
де ви були, коли зникла вода,
а разом з нею й моя відпустка?
Тут про таке не говорять.
Поговоріть з головою міста.
-А-а, так! -Ходімо.
Це я.
Непогано, еге ж?
Ну, так.
Інспекторка Ред це знала.
Ви ж не хочете розбудити Мантівора?
А що таке Мантівор?
Це велика, страшна істота, що живе в печері біля лагуни.
Але поговорити з ним не вдасться, бо він нас з’їсть.
Або ще гірше…
накричить на нас.
Може, воду вкрав Мантівор?
-Мені байдуже, який він страшний. -Так.
Те, як він зі мною вчинив, нечесно.
-І з вами. -Ну так.
-Це жах, що сталося з водою. -Так.
Та не бійтеся.
За справу взялася інспекторка Ред.
Я зберу інформацію Необхідну для розслідування
Це правда
Очікування щодо операції Дуже високі
Та з’ясування мотиву злочину Це така морока
А підготовка обвинувачення Залишає мене ні з чим
Я взялася за справу Я розслідую
І не відступлюся Бо от-от дізнаюся правду
Правду
-Правду -Правду
Поки інтуїція спить Надходять факти
Але розум ясний І ти шукаєш, бо хочеш знати
-Знати -Знати
Знати
Я хочу знати багато що
Розслідування зайшло В глухий кут
А це визнання вини
Наслідки – це відмовки
Коли говорять зі мною
Але твоя репутація з концентрації І натхнення будується
На відданості уяві
Значною мірою
Я взялася за справу Я розслідую
І не відступлюся Бо от-от дізнаюся правду
Правду
-Правду -Правду
-Тобі є що дізнаватися -Так
Ох, он він.
Це Мантівор.
Аха!
Схоже, я знайшла підозрюваного: Мантівора.
Він здався великим, бо я дивилася крізь лупу.
Ого, а ти й справді величезний.
Вас!
Я хочу перемістити деревце у краще місце, і так і зроблю.
Я ж ґорґ. Я роблю, що хочу.
То чому мені так кепсько?
Ні.
Вибач, Малий Малий.
Я хочу для тебе найкращого, але не за рахунок інших рослин.
Це не ідеальне рішення, але й не найгірше.
Як вам? Задоволені?
Авжеж.
Аякже. Тільки тримай подалі це квітуче лихо!
Утямив?
Та втямив.
Ти й досі сердита.
Визнай: він вчинив правильно.
Якщо чесно, це не зовсім через нього.
Просто я погано сплю.
Вас…
вітаю в моєму домі.
-Що? -Стривайте.
-Ви нас вітаєте? -А чому так по-страшному?
Знаєте…
ніколи про це не думав.
Просто я так розмовляю.
Думаєте, це тому креґли так мене бояться?
Це не дуже допомогло.
Ну добре. Годі пустих і страшних балачок.
-Нащо ви вкрали воду, Мантіворе? -Так.
Та ну, називайте мене Манті.
І я не крав води.
Тоді хто вкрав?
Це зробила…
ти!
Я чогось не розумію?
Це ж моя стрічка для волосся.
Як вона тут опинилася?
Я її загубила, коли…
Ловлю тебе, Ґобо!
Ми шукали рюкзак дядька Ґобо й потрапили в пастку.
Ми зсунули каменюку, й полилася вода.
-Це що… -Вода!
Нас змило у водяну гірку,
і в нашій Великій залі з’явився новий красивий водоспад.
-Ого! -Ух ти!
Ви подивіться на цю воду!
Так, а ви не думали, звідки та вода взялася?
Вони ж звинуватять тебе, Манті.
То, зсунувши каменюку, ми змінили напрямок води
і спустошили лагуну?
То весь цей час підозрюваною…
Була ти.
Ого, так тихо сказали.
Подумав, що так буде доречніше.
Щоб добре відпочити, навіть не довелося нікуди їхати.
У когось бувають розкішні відпустки, та нам дуже пощастило, Спрокет.
Подивись, що ми влаштували, не виходячи з дому.
Стоп.
Не виходячи з дому.
А чому б не обладнати лабораторію вдома?
Знадобиться більше світла й імпровізоване обладнання.
Та хто змінював світ звичайним чином?
Спрокет, ми вирішимо проблему пластику в океані.
І зробимо це прямо тут, удома.
О, не бійся.
Спочатку закінчимо подорож.
Ти розливаєш.
-Тримай рівно. -Тримаю, Ґобо.
Не розливати.
-Я наллю. -Я стараюся.
Не можна лити обом. Хтось має тримати відро.
-Я намагаюся. -Так, я…
Вони розливають.
Вода тече. Пливіть за течією.
А як це зробити?
Увага, всі! Інспекторка Ред розкрила справу.
-Супер. -Розкрила?
Яку ще справу?
Я думала, ми заслужили на цю дурну відпустку,
а у креґлів увесь цей час через нас не було води.
Що? А що ми зробили?
Поясню пізніше, а поки що
креґли побудуть у нас
і користовуватимуться нашою водою, поки ми все не виправимо.
Слава всьому, бо наш живий ланцюг не вдався.
Ви розливали воду.
-Невже? -Слушна думка, Ред.
Так, Ред. Ого.
Це так розважливо.
Мені не подобається, як здивовано ти про це говориш.
Отак. Везіть липке сюди.
Скидайте сюди. Змішаємо його з паличками.
Ну все, я повернулася. Поекспериментуємо з липким.
-Ура! -Юху-у!
Та-а-ак.
Шпонко, поздоровляємо з відкриттям липкого.
Ми вже почали його використовувати.
Липке.
Але я ще не закінчила випробувань.
О, Шпонко!
Ми подумали, що ти заслуговуєш визнання за роботу.
-Так. -Ага.
-Тож поздоровляємо. -Поздоровляємо. Так.
Ох уже ці дузери-шмузери!
Маю віддати тобі належне, Ред.
Ти допомогла креґлам.
Я сприймала як належне наше чудове життя тут.
Може, це креґлам пора у відпустку?
-Так. -Так.
А де вони житимуть?
І як же їхня вода?
Хто пратиме їхні речі?
Не турбуйтесь.
Ред не запросила б сюди креґлів, не обміркувавши все заздалегідь.
-Правильно, Ред? -Авжеж.
Але фреґли не знали,
що інспекторка Ред нічого не обміркувала.
Скажу ще раз: ми тебе чуємо.
Ой.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова