Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Робота день і ніч
А танці потім
Хай фреґли грають
-Ми Ґобо. -Мокі.
-Вемблі. -Бубер.
Ред!
Малий!
Агов!
Моя редиска.
Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Скеля Фреґлів: Повернення
У Скелі фреґлів.
Трубадури прийшли.
Це трубадури.
Сьогодні свято.
-Сьогодні День нового дня. -Так.
Пане Джемдолін.
Це правда, пане Джемдолін? Сьогодні День нового дня?
Так, сьогодні День нового дня.
Треба порозважатися.
Шквар, двічі.
Брати. Сестри!
Ті, що між ними. Шквар!
Розважаймося.
Що це таке?
Уже й поспати не можна?
День нового дня – найкраще свято.
Вам сподобається, Крижана Джо.
У цей день починають вилуплятися світлямухи.
Прибувають трубадури.
Еге ж!
Вони приносять скриньку з коконами світлямух.
-Саме так. -І ми святкуємо.
Цілу ніч!
-Так. Це казково. -Така розвага.
Абсурд якийсь.
Що…
Що? Це не моє.
То це свято, присвячене надії та новим починанням?
Так. Бачите, Крижана Джо розуміє всю сміховинність події.
Я в захваті!
Нові починання – це про Крижану Джо.
Я була заморожена й зла, а тепер я розморожена й добра.
День нового дня – це не моє.
Я цілий день пратиму.
Дуже вам дякую.
Бубере.
Даруйте.
А тепер що?
Що ж, фреґлики, пора погратися в «Піймай і відпусти».
Це чудова гра.
Усі ганяємося за каменем,
і той, хто його піймає, випустить на волю світлямух.
Я хочу випустити світлямух.
Так сильно хочу. У цьому вся я. От що я хочу.
Ми всі хочемо.
Перед тим, як випустити світлямух, виголошують промову.
Люблю промови.
Ненавиджу промови.
Я виступатиму перед усіма викладачами.
Пройде погано – і моїй науковій кар’єрі кінець.
Пусте.
Гей. Замість сміятися, краще допоможи:
я на тобі потренуюся виступати.
Усі кандидати змагатимуться за місце в лабораторії.
Там я могла б відкрити бактерію, що поїдає мікропластик.
Що… Куди ти…
Одягся як мої викладачі, щоб було реальніше.
Я це ціную.
Не знаю, нащо ця корона, але… Хай буде так.
H2… Ой! Я вас не помітила.
Мене звуть Спагеті. Ні. Це ж не ім’я. Я Док.
Узагалі-то це не моє ім’я, та я себе так називаю.
Ох і сором буде таке перед вами сказати.
Отже, викладачі… моя мета – відкрити й відтворити
бактерію, здатну знищувати мікропластик.
Секундочку.
Ось воно. Усе буде добре.
О ні.
Усе, усе.
Дорогий щоденник… тобто, викладачі. Дякую, що прийшли.
Люблю вас. Я сказала: «Люблю вас»?
Треба йти. Вже пора.
Добре. Випустила пару.
Погана генеральна репетиція – добра вистава. Усе вийде.
Побажай мені удачі.
Так. Цього року камінь буде мій.
-Невже? -Так.
Якщо я піймаю камінь,
то зможу виголосити тост і випустити світлямух?
-І шапку отримаєте. -Так.
-Ми любимо шапки. -Так.
Крижана Джо,
якщо хочете чогось навчитися, дивіться на мене.
Так, Ред – ас.
Але…
Думаю, це мій рік.
Ґобо.
Ходімо, Бубере. Ти маєш бути на грі.
Розумію. Але є питаннячко.
Нащо?
Я ніколи не міг зловити камінь, навіть якби хотів, а я не хочу.
Ці руки – для прання.
Кажуть, камінь сам тебе знаходить.
Так і є.
У речей є власний розум.
Та ну,
я не сказав нічого такого, чого б не сказав ти.
Поки камінь когось «знайде»,
я знайду собі прання на цілий день.
Але ж…
-Буде весело. -Ага.
Мене тривожить Бубер.
У нас свято, а він не в гуморі. Не знаю, як розважатимуся…
-Готові? -Так!
Так!
У мене важливе питання.
Коли я скажу «ловіть», що ви зробите?
Будемо ловити!
Поїхали!
Отам! Ой леле!
Куди? Де?
Обери мене!
Бачите його? Де він дівся?
-Не проґавте його! Ловіть! -Я перший упіймаю!
-Я перша! -Ні. Я зловив!
Як?
Як би я покинув прання заради гри?
Мені ще шарфи прати.
Шарфи. А їх чимало.
Бубере, камінь обрав тебе.
Нагадайте замурувати ту діру.
Бубере.
Це чарівна мить чи що?
Обираю «чи що».
Та ну тебе. Буде цікаво й легко.
Виголосиш промову, відкриєш скриньку…
Світлямухи вилетять, а потім почнеться свято,
і всі танцюватимуть донесхочу.
Танцюватимуть, поки самі не стануть музикою.
Мокі, повір.
Я все зіпсую.
Бубере, ти програмуєш себе на негатив.
Спробуймо переписати твій варіант на позитивний.
Розкажи, як ти собі все уявляєш.
Ну…
якщо коротко…
я так нервуватимуся, що впаду носом на землю.
І всі сміятимуться з мого перекошеного шнобеля.
Шнобель!
Або сміятимуться з радості.
Бо ти впадеш на кущ…
швидкорослих квітів.
Це було чудово.
Люблю, коли все йде за планом.
Цей сценарій піднімає не тільки дух.
Розумієш, що я зробила?
Піднімає. Квіти тебе підняли.
Ага. Зрозумів. Але сценарій не піднімає,
а шкодить, бо від швидкорослих квітів у мене сверблячка.
Це ж нове танцювальне па.
Це танець мого покоління.
Люблю тебе, Бубере.
І буде редисковий коктейль.
А ти коли прийшов?
Я почув вашу розмову, й мені закортіло долучитися.
Добре, люблю редисковий коктейль.
-Так. -От бачиш, от і позитив.
Я не договорив.
Я так його люблю, що швидко вип’ю
й почну гикати.
Я гикаю всім тілом,
а це означає, що я не зможу відкрити скриньку.
День нового дня буде зіпсовано, й це буде Буберів день.
День, коли Бубер усе зіпсував.
Ну чому ти все зіпсував, Бубере?
Ти найгірший.
За всю історію!
Такого не буде.
-Ти не можеш знати напевне. -Це ти не можеш знати!
Не завжди ж має бути погано!
Тепер я хочу редисковий коктейль.
Гей. Не підглядати. Ідіть геть.
День нового дня!
Гей, світлямухо-друже. Промову підготував?
Хочу, щоб це світлямухо-божевілля Дня нового дня скінчилось.
Агов, здоров.
Життя наче ріка.
У ній повно зиґзаґів, але вона тече далі.
Не пливи проти течії. Просто рухайся далі.
Ні.
Ну, тоді скажу по-іншому.
Два, три, чотири.
Коли ти мрію мав
Але капець настав
Ти далі йди
Живи як плин води
Коли усякий шлях Веде на бал невдах
Ти далі йди
Як плин води
Старайся цілий день
Старайся цілу ніч
І хоч ти упадеш – Не вчиниш слушну річ
Рости і далі йди
Живи як плин води
Як темрява прийде І ніч на все впаде
Ти далі йди
Живи як плин води
Нічого не вдавай Побачивши, що край
Ти далі йди Живи як плин води
Коли у серці страх І слабкість у ногах
Коли усьому крах І відчай на вітрах
Рости і далі йди
Живи як плин води
-Тепер ви -Ти далі йди, ти далі йди
Як світ засипле злом
Почуєшся козлом
Ти далі йди, ти далі йди
Коли все шкереберть
І підступає смерть
Ти далі йди Живи як плин води
Коли настане край
Лягай і помирай
Ціну втрачає й сенс І тисяча, і пенс
-Тому рости і йди -Рости!
Живи як плин води
-І ще раз -Ти далі йди, ти далі йди
Правильно
-То як ти тепер? -Добре. Я знаю, що треба робити.
Клас.
Є таке, з чим пісня не допоможе?
Збирайтесь навколо, фреґлики. Починається головна подія.
Бубер виголосить тост, щоб ми всі ахнули.
А потім випустить світлямух, щоб вони жахнули.
Так. Нервуєшся, друже?
Він у порядку?
-Він любить це свято. -Так.
Як думаєте, у дузерів бувають свята?
-Надіюся. Вони так важко працюють. -Так.
Ми розважаємося. Ми танцюємо.
Танцюймо на повну.
-Танцюймо. -З Днем вдячності шолому!
З Днем вдячності шолому.
Так.
-Не думаю, що ми дізнаємось. -Так.
Починається!
А тепер вітайте найкращого фреґла.
Це супер-пупер Бубер з промовою на честь Дня нового дня.
Так! Зустрічайте його.
Бубер зможе, так?
Авжеж. Він буде на висоті.
Так!
А він не прийшов.
Отак.
У пісні співають: «Ти далі йди». І я йду – далі від Дня нового дня.
Так.
Ну не знаю. Надіюся, він скоро прийде.
-І я. -Так.
То що тепер?
Може, хтось із нас відкриє скриньку?
Я відкрию.
Так.
Ну добре.
Вибачте, крижана фреґло. Камінь обрав Бубера.
Не бійся, маленький. Вона не знала.
Світлямухи!
Мабуть, Бубер просто спізнюється.
Я відтягну час.
Я чудова оповідачка.
Не знаю, що оповідати.
Оповідки скінчились.
Зараз буду!
Що ж…
Усім привіт.
Може, поки чекаємо на Бубера,
я прочитаю останнього листа від дядька Метта?
-Так. Чудова думка. -Так. Давай.
«Любі фреґли…»
Тут написано: «Любий небоже Ґобо...»,
але я на ходу перефразував.
Так.
Важко бути далеко в День нового дня,
у свято нового життя.
Я хотів знайти щось подібне тут,
серед дурних істот,
але тут нічого не діялося.
Прокинься! Життя треба жити!
Я був розчарований, поки не побачив це.
Нове життя в чистому вигляді.
З дороги! Я маю побачити нове життя.
Привіт.
Чарівно.
Як ви робите ці клубочки щастя?
Так.
З рідкого нічого до народження й польоту.
Це було так красиво…
і крихко.
Цикл життя.
Люблю бульбашки!
Цього разу навіть не підписався. Так радів.
Що ж, поїхали.
Приготуйтесь здивуватися.
Ну як? Гарно?
-Світлямухи! -Ой леле.
Що це означає?
-Такого раніше не було. -Схоже, вони сердяться.
Спокійно, малі, це ж свято.
Можна ще раз зіграти в камінь,
і скриньку відкриє хтось інший. Що скажеш, Джемдоліне?
Джемдоліне? Де він дівся?
Ну все! Є оповідка!
Якось я…
Усе одно немає!
А про сонного дузера чули?
Так!
Нема свята – нема мороки.
Я в блаженній самоті. Так.
Я ж сказав: у блаженній самоті,
тож…
На чому я зупинився?
Просто клас.
Знаю. Гей, що там…
…отам?
Придумав.
Як ти мене впізнав?
Бо він тебе обрав.
Чому мене?
Я це свято навіть не люблю.
Це свято про надію на новий день.
Що в цьому поганого?
Не люблю я сліпо надіятися на хороше.
Я краще думатиму про все, що може піти не так,
щоб бути готовим до всього.
Так я почуваюся в безпеці.
Розумію, картузнику.
Я Бубер.
Картузнику,
а ти передчував цю нашу розмову?
Ну, не знаю.
А мене?
Так, він розмовляє. Зазвичай тільки зі мною, але…
Але картузник мене сьогодні розчарував
-не на жарт! -Еге ж!
-Не на жарт! -Не на жарт!
-Ти нормальний такий, який є. -Так.
Ти можеш хвилюватися, боятися, непокоїтися, але зізнайся:
ти не можеш знати всього, що станеться.
Це стосується й хороших речей.
Ти прийшов сюди сказати саме це?
Так. А ще ти єдиний можеш відкрити скриньку зі світлямухами,
а вона от-от вибухне. Буде вам з друзями клопіт.
-Що? Треба бігти! -Біжімо!
О ні. Якось же можна випустити світлямух на волю.
Народ, скажіть хтось тост!
-Гаразд. -Так.
Привіт.
Якось я побачила птаха. Він на мене глянув,
і я спитала: «Я тепер керую птахами?»
З Днем нового дня!
Нічого. Ред.
-Давай. -Я Ред.
Це не тост. Це факт.
Визнаймо.
Потрібен Бубер.
А він навряд чи прийде.
Ну, може, й прийде.
Бубере!
Я тут думав.
І це…
Ну… бувають несподіванки.
Може, надіятися означає змиритися з тим, що ми не знаємо, що буде,
бо життя…
непередбачуване.
Але водночас і чудове.
І можна спробувати йому радіти, бо воно діється зі мною
і фреґлами, яких я люблю.
З Днем нового дня.
Ось вони.
Молодець, друже.
Ну що ж!
Заспіваймо всі разом!
Відчуваю початок чогось нового
Це буде наш рік
Усі всміхаються аж до вух
Аж до вух
Аж до вух! Так!
Глибоко в серці жевріє надія
Бо щодня стає краще й краще
Так класно бути живим
Так класно
Так класно!
Сьогодні День нового дня
Треба святкувати
Важко зробити так само
І стає яскравіше й легше
У День нового дня
І мені стає все легше
І з кожним кроком Я обираю легший шлях
Надіюся, це почуття триватиме довго
Триватиме довго
Довго
Іноді не бачиш
Що в тебе на серці
І цей день такий прекрасний
Такий прекрасний
Такий прекрасний!
Сьогодні День нового дня
Точно!
Коли стає краще
То стає легше
Енергії стає все більше
Це День нового дня
Бубере.
Як ти переборов свій страх?
А я й не переборов.
Страх ніде не дівся.
Він у мені є. Просто я йому не піддався.
Кращого й натхненнішого тосту на День нового дня я ще не чула.
Справді?
Нагадай, якщо я про це забуду.
-Нагадаєш? -Клянуся.
Добре.
Я теж.
Вибачте. У вас тут зворушлива мить.
-Ну. -Що ж.
Тепер я бачу.
Продовжуйте. Так незручно.
Вемблі!
З Днем нового дня!
Так красиво.
-Усіх з Днем нового дня! -Так.
І всіх з Днем нового дня!
Що?
Тільки подивіться.
Так, Спрокет!
Мій виступ…
провалився.
Але я радію,
бо сталося найгірше, а я все ще тут.
Так, мені не дали місця в лабораторії,
але науки без невдач не буває,
а це була ще та невдача. Я підключила
по гучному зв’язку бабусю й усім її представила.
Але це не кінець. Це лише початок.
Знаєш, як роблять великі відкриття?
Коли підіймаєшся й ідеш далі.
Якщо я змогла пережити таке приниження,
то зможу все.
Це треба відсвяткувати.
Спрокет, потанцюєш зі мною?
Завтра буде новий день, Спрокет!
І я вже не дочекаюсь!
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова