Dejo - rūpes zūd
Raizēsimies citu dienu
Mūzika lai skan
Pie mums Fraglrokā
Strādā - rūpes zūd
Dejosim mēs citu dienu
Lai fragliem labi skan!
-Mēs - Gobo. -Mokija.
-Vemblijs. -Būbers.
Reda.
Junior!
Sveiks!
Mans redīss!
Dejo - rūpes zūd
Raizēsimies citu dienu
Mūzika lai skan
Pie mums Fraglrokā Pie mums Fraglrokā
Pie mums Fraglrokā.
Trubadūri ir klāt.
Tie ir trubadūri.
Tad jau ir Jaundienas diena.
-Tad jau ir Jaundienas diena. -Jā. Jā, jā. Jā.
Džamdolina kungs!
Vai taisnība, Džamdolina kungs? Vai tiešām ir Jaundienas diena?
Ir gan Jaundienas diena, mazā.
Laiks priecāties.
Aiziet, divreiz!
Brāļi! Māsas!
Pārējie! Aiziet!
Priecāsimies!
Kas tas ir?
Vai atkususi pētniece nevarēs atpūsties?
Jaundienas diena ir labākie svētki.
Jums patiks, Ledus Džo.
Tā notiek, kad jāņtauriņi ir gatavi izlidot.
Pilsētā ierodas trubadūri.
Jā gan!
Viņi atnes īpašu kasti ar jāņtauriņu kokoniem.
-Tā ir. -Un notiek milzu svinības.
Visu nakti!
-Jā. Tas ir vareni. -Ļoti jautri.
Absurds.
Ko…
Ko? Tas nav domāts man.
Tātad tie ir svētki, kas veltīti cerībai un jaunam sākumam.
Jā. Redziet - Ledus Džo saprot, cik tas viss ir muļķīgi.
Man patīk!
Ledus Džo jauns sākums ir svarīgs.
Es biju sasalusi un nejauka, bet nu esmu atkususi un superjauka.
Jaundienas diena nav manā garā.
Es šos svētkus pavadīšu līdz elkoņiem veļas mazgāšanā.
Liels paldies.
Būber!
Atvainojos!
Nu, ko tagad?
Tā, mani fraglucīši! Laiks skrienizklīdim.
Skrienizklīdis ir spēle.
Jādzenas pakaļ akmens bumbai,
un tas, kurš to noķer, drīkst izlaist jāņtauriņus.
Es gribu izlaist jāņtauriņus.
Es to gribu. Tāda es esmu. Tas ir tas, ko gribu.
Mēs visi to gribam.
Pirms jāņtauriņu izlaišanas ir jāsaka runa.
Man patīk teikt runas.
Man nepatīk teikt runas.
Man būs svarīga uzstāšanās visu profesoru priekšā,
un, ja neveiksies labi, mana akadēmiskā karjera būs pagalam.
Nekas liels!
Ei! Varbūt tā vietā, lai smietos, tu varētu palīdzēt
un ļaut man patrenēties, uzstājoties tavā priekšā?
Visi doktoranti sacenšas par vietu laboratorijā, un man to vajadzēs,
lai es jebkad spētu atklāt baktērijas, kas ēd mikroplastmasu.
Uz kurieni tu…
Saģērbies kā mani profesori, lai būtu kā pa īstam.
Es to novērtēju.
Es gan nezinu, kāds ar to sakars Brīvības statujas kronim, bet… Kā vēlies!
H2… O! Es jūs nepamanīju.
Mani sauc Spageti. Nē. Tā mani nesauc. Mani sauc Doka.
Vispār arī tā mani nesauc - tā es saucu pati sevi.
Tas būtu apkaunojoši visu priekšā.
Tā, profīši! Mans mērķis ir atrast un pavairot
baktēriju, kas spētu pārstrādāt mikroplastmasu.
Tā. Vienu mirklīti!
Es to varu. Būs labi.
Nē, nē.
Tā.
Mīļā dienasgrāmata… Nē, pasniedzēji! Tas ir, paldies, ka atnācāt.
Es jūs mīlu. Vai pateicu "es jūs mīlu"?
Nē! Man jāiet. Ir laiks.
Tā. Varbūt satraukumu jau no sevis izlaidu?
Slikts mēģinājums - laba izrāde. Būs labi.
Novēli man veiksmi!
Jā. Tas skrienošais akmens šogad būs mans.
-Tiešām? -Jā.
Tātad, ja akmens bumbu noķeršu,
varēšu teikt runu un palaist vaļā jāņtauriņus?
-Un tu dabūsi cepuri. -Jā.
-Mums ar draugu patīk cepures. -Jā.
Vārdu sakot, Ledus Džo, skaties uz mani, ja gribi šo to iemācīties.
Jā, Redai veicas labi.
Bet…
domāju - šis būs mans gads.
Gobo!
Nu beidz, Būber! Tu nedrīksti palaist garām skrienizklīdi.
Es dzirdu, ko saki. Bet atbildi!
Kāpēc?
Es nespētu to bumbu noķert, pat ja gribētu. Un es negribu.
Šīs rokas domātas veļas mazgāšanai.
Nu, tā runā, ka akmens bumba pati atrod uzvarētāju.
Tā tiešām ir.
Tai ir pašai savs prāts.
Nu beidz!
Es nesaku neko tādu, ko neteiktu tu pati.
Kamēr tā akmens bumba kādu "atradīs",
es sev atradīšu veselu dienu, lai mazgātu veļu.
Bet…
-Gan būs jautri. -Cerams.
Es raizējos par Būberu.
Viņš svētkos ir tik nomākts. Tiešām nezinu, vai spēšu priecāties…
-Vai gatavi? -Jā!
Jā!
Man ir neatliekams jautājums.
Kad teikšu "skrieniet", ko jūs darīsiet?
Izklīdīsim!
Aiziet!
Tur! Ak vai!
Kur? Kur?
Izvēlies mani!
Jūs to redzat? Kur tā palika?
-Nelaidiet to prom! Aiziet! -Es to dabūšu pirmais!
-Es to dabūšu pirmā! -Nē. Es, es!
Nu kā?
Nu kā es varētu pamest savu veļas mazgātavu, lai spēlētu skrienizklīdi?
Man te ir šalles.
Šalles. Daudzas.
Būber, akmens bumba izvēlējās tevi!
Atgādiniet, ka jāaiztaisa tas caurums.
Būber!
Vai šis ir maģisks brīdis vai kas?
Es laikam teikšu - "kas".
Beidz! Tas būs jautri un viegli.
Pateiksi nelielu runu, atvērsi kasti,
jāņtauriņi izlidos ārā, un tad sāksies ballīte
un visi dejos kā traki. Tiešām kā traki.
Tā dejosim, ka kļūsim par mūziku.
Mokij, tici man!
Es salaidīšu dēlī.
Būber, tu pats sev iestāsti šos negatīvos stāstus.
Kopīgi mēģināsim izteikt to pozitīvi!
Pastāsti, kas, tavuprāt, notiks.
Nu…
ja man jāsaka īsi…
es būšu tik satraukts, ka aizķeršos un nokritīšu uz deguna.
Un tad visi smiesies par mani un manu saplacināto šnobeli.
Šnobelis!
Vai arī viņi smejas no prieka.
Jo tu uzkriti
uz ātraudzīgu puķu pudura.
Tas bija lieliski.
Man patīk, kad viss izdodas.
Un nu tas ir pacilājošs stāsts.
Saproti, ko izdarīju?
Pacilājošs. Puķes tevi pacēla augšā.
Jā. Sapratu. Bet šis stāsts nav pacilājošs.
Tas ir šausmīgs, jo ātraudzīgās puķes man izraisa niezi.
Bet tas aizsāk jaunas dejas trakumu.
Šī ir manas paaudzes deja.
Es tevi mīlu, Būber.
Un tad visi dabūs redīsu kokteili.
Kad tu te uzradies?
Dzirdēju, ka stāstāt stāstus, un gribēju piedalīties.
Nu labi. Redīsu kokteilis. Tas man garšo.
-Jā. -Redzi? Šis ir pozitīvi.
Tu man neļāvi pabeigt.
Man tas garšo tik ļoti, ka es savējo izdzeršu par ātru
un man sāksies žagas.
Es žagošos ar visu ķermeni,
tāpēc nebūšu spējīgs atvērt jāņtauriņu kasti.
Jaundienas diena būs sabojāta un kļūs par Būbera dienu.
Diena, kad Būbers sabojāja visu.
Kāpēc tu sabojāji visu, Būber?
Tu esi vissliktākais.
Mūžam!
Nekas tāds nenotiks.
-Tu to nezini. -Nē. To nezini tu!
Ne vienmēr notiek sliktākais variants!
Nu re, tagad es gribu redīsu kokteili.
Ei, ei! Nelūrēt! Ej prom!
Jaundienas diena!
Ei, jāņdraudziņ! Nobriesti savai lielajai runai?
Es tik gribu, lai visi tie jāņtauriņi un Jaundienas diena beigtos.
Ei, tu, rūgumpods!
Dzīve ir kā upe.
Tajā var būt līkumi un pagriezieni, bet tā turpina plūst.
Necīnies ar straumi! Tik ej, ja?
Nē.
Pateikšu to citādi.
Divi, trīs, četri.
Kad katrs sapnis tavs
Pavisam izgāzies
Tik ej uz priekšu!
Ej straumei līdz!
Kad katrs ceļš, ko ej Vien tikai greizi ved
Tik ej uz priekšu!
Ej straumei līdz!
Kad dienu mēģini
Un nakti ar
Mēģini, līdz krīti Kamēr nesanāk
Ja gribi augt, tad zini Tev ir jāiet straumei līdz
Un, kad tumsa ir klāt Nakts virsū nāk
Tik ej uz priekšu!
Ej straumei līdz!
Te nedrīkst izlikties Uz mērķi paskaties!
Tik ej uz priekšu! Ej straumei līdz!
Kad bailes virsū nāk Līdz šejienei kāpj
Viss vienalga beigās Izkūp atmosfērā
Ja gribi augt, tad zini Tev ir jāiet straumei līdz
Ej uz priekšu, ej uz priekšu! Ej straumei līdz!
-Sakiet viņam! -Ej uz priekšu, ej uz priekšu!
Pasaulē viss skumjš
Tev liekas - tu dumjš
Tik ej uz priekšu! Ej straumei līdz!
Kad nekas nesanāk
Tu jūties tik skābs
Tik ej uz priekšu! Ej straumei līdz!
Kad visam sveikas teic
Kad nāvi jau sveic
Kad nedotu pat grasi tu Par ābolmaizi
-Ja gribi augt -Augt! Augt!
Tad zini Tev ir jāiet straumei līdz
Ej uz priekšu, ej uz priekšu! Ej straumei līdz!
-Sakiet vēlreiz! -Ej uz priekšu, ej uz priekšu!
-Ej straumei līdz! -Sakiet viņam!
Ej uz priekšu, ej uz priekšu! Ej straumei līdz!
Tā ir Tā ir
-Kā jūties tagad, draugs? -Labi. Zinu, kas man jādara.
Labi.
Vai ir kaut kas, ko dziesmas nespēj?
Foršie fragli, sanāciet! Galvenais drīz iesāksies.
Būbers runu teiks, un sauksim mēs: "Vī!"
Tad jāņtauriņi gaisā skries - lī-dī-dī-dī.
Jā. Ei! Esi priecīgs, draugs?
Vai viņam viss labi?
-Viņam tikai patīk šie svētki. -Jā.
Ei, kā jums šķiet - vai dūzeriem ir svētki?
-Es tā ceru. Viņi strādā tik čakli. -Jā.
Mēs labi pavadām laiku. Mēs dejojam.
Strādājam uz deju grīdas.
-Strādājam. -Priecīgu Ķiveres cienīšanas dienu!
Priecīgu Ķiveres cienīšanas dienu!
Jā.
-Diez vai to uzzināsim. -Jā.
Hei, sākas!
Stādu jums priekšā es fraglu ļoti gudru.
Tas ir über, super Būbers ar Jaundienas dienas runu.
Jā! Aiziet! Aicināsim viņu šurp!
Būbers to spēs, vai ne?
Jā. Viņš būs uzdevuma augstumos.
Jā!
Un viņš neatnāca izpildīt šo uzdevumu.
Jā.
Kā jau dziesmā teikts: "Ej straumei līdz!" Tā mani aizveda prom no Jaundienas dienas.
Jā.
Nezinu. Ceru, ka viņš drīz atnāks.
-Es arī. -Jā.
Ko nu?
Vai jāņtauriņu kaste jāatver kādam no mums?
To izdarīšu es.
Jā.
Labi.
Atvaino, ledus fragla! Akmens bumba izvēlējās Būberu.
Tas nekas, bumbiņ. Viņa nezināja.
Jāņtauriņus!
Būbers droši vien tikai kavē.
Nekas! Es aizpildīšu laiku.
Esmu lieliska stāstniece.
Man nav stāsta. Atskrēju šurp, pirms kādu izdomāju.
Tūlīt atgriezīšos!
Nu…
Sveikiņi!
Varbūt, kamēr gaidām Būberu,
pastāstīšu jaunākās vēstis no tēvoča Ceļotāja Meta?
-Jā. Laba doma. -Jā. Tā.
"Sveiki, fragli…"
Vispār te teikts: "Sveiks, brāļadēl Gobo!" -
bet es pielāgojos apstākļiem.
Es… Jā.
Ir grūti būt prom no Fraglrokas Jaundienas dienā -
jaunas dzīvības svētkos.
Es gribēju atrast kaut ko līdzīgu te,
starp dumjajām radībām,
bet te viss bija kā sastindzis.
Mosties! Dzīve dota dzīvošanai!
Es jau zaudēju cerību, bet tad to ieraudzīju -
jaunu dzīvību vistīrākajā formā.
Paejiet malā, kungs! Man jāredz jaunā dzīvība.
Čaviņa!
Apbrīnojami.
Kā jūs radāt šos prieka avotus?
Jā.
No nekā radās kaut kas un tad aizlidoja.
Tas bija kaut kas tik skaists…
un trausls.
Dzīves cikls.
Man patīk burbuļi!
Jā, viņš pat nav parakstījies. Bijis tik sajūsmināts!
Tā. Tūlīt būs.
Esiet gatavi pārsteigumam!
Diezgan labi, ne?
-Jāņtauriņus! Jāņtauriņus! -Ak vai!
Ko tas nozīmē?
-Tā nekad iepriekš nav bijis. -Šķiet - tie dusmojas.
Mieru, mazie! Ir taču svētki.
Nu, varbūt varam uzspēlēt skrienizklīdi vēlreiz
un ļaut atvērt kasti kādam citam. Vai tā var, Džamdolin?
Džamdolin? Kur viņš palika?
Tā. Stāstu laiks.
Tātad es…
Man joprojām tā nav!
Vai esat dzirdējuši stāstu par dusošo dūzeri?
Jā!
Nav svētku - nav moku.
Esmu svētlaimīgi viens. Jā.
Tikko pateicu, ka esmu svētlaimīgi viens,
tāpēc…
Tā, pie kā es paliku?
Vareni!
Zinu. Ei, kas tas -
tur?
Izdomāju.
Kā tu zināji, ka tas esmu es?
Jo tā izvēlējās tevi.
Kāpēc mani?
Man pat... nepatīk šie svētki.
Šie svētki saistās ar cerību un jaunām dienām turpmāk.
Kas tur slikts?
Man nepatīk akli cerēt, ka notiks kas labs.
Man patīk izdomāt visu, kas var noiet greizi,
lai es būtu gatavs jebkam.
Un tā es jūtos droši.
Saprotu, cepures puisi.
Būbers.
Cepures puisi,
vai tu paredzēji šo sarunu ar mani?
Nu, nezinu.
Un ar mani?
Jā, tā runā. Parasti tikai ar mani, bet…
Bet cepures puisis man šodien liek satraukumā atvērt muti -
-patiesi! -Patiesi!
-Patiesi!
-Tu vari būt, kāds esi. -Jā.
Vari uztraukties, baidīties, raizēties, taču tev arī jāatzīst,
ka tu nezini visu, kas notiks.
Un notiks arī kas labs.
Tātad tu atnāci, lai man to pateiktu?
Jā. Un tu esi vienīgais, kurš var atvērt jāņtauriņu kasti,
un tā jau drīz sprāgs. Tas tev un draugiem varētu būt nepatīkami.
-Ko? Mums jāiet! -Aiziet! Ripojam!
Nē! Jābūt taču kādai iespējai, kā ļaut jāņtauriņiem lidot.
Katrs izmēģiniet runu!
-Labi. -Jā.
Čau!
Es reiz redzēju putnu. Tas uz mani paskatījās,
un es nodomāju: "Vai es tagad valdu pār putniem?"
Priecīgu Jaundienas dienu!
Nekā. Tā, Reda!
-Nāc! -Mani sauc Reda.
Tā nav runa. Tas ir fakts.
Atzīsim -
mums vajag Būberu,
bet viņš noteikti neatnāks.
Varbūt tā tomēr nebūs.
Būber!
Es tā padomāju.
Un tomēr…
Tomēr var notikt arī negaidītais.
Varbūt cerība ir samierināšanās ar to, ka nezinām, kas notiks,
jo dzīve ir…
neparedzama.
Bet tā ir arī lieliska.
Un varbūt varu mēģināt priecāties par to, kā tā izvēršas man
un fragliem, kurus es mīlu.
Priecīgu Jaundienas dienu!
Lūk, kur tie ir!
Jā. Malacis, draugs!
Labi!
Nosvinēsim to ar dziesmu!
Sajūtu es jaunu sākumu
Sagaidām mēs gadu veiksmīgu
Visi plati smaida - cik vien var
Cik vien var Cik vien var
Cik vien var! Jā!
Jūtu dziļi sevī cerību
Jo katra diena arvien labāka
Cik gan tas ir labi - dzīvam būt
Cik labi Cik labi
Cik labi!
Šodien Jaundienas diena klāt
Varam svinības nu sākt
To grūti atkārtot
Un kļūst tikai Spožāk un gaišāk
Ir Jaundienas diena
Un smagums nespiež manu muguru
Es eju ceļu arvien gludāku
Un ceru - sajūta šī ilgs un ilgs
Un ilgs Un ilgs
Dažreiz tieši tas Ko neredzi
Dzīvo tavā sirdī Mūžīgi
Un šajā dienā jūtos Labi es
Tik labi Tik labi
Tik labi!
Šodien Jaundienas diena klāt
Jā!
Varam svinības nu sākt
To grūti atkārtot
Kad kļūst tikai spožāk
Kļūst tikai gaišāk
Enerģija augstu vilni sit
Ir Jaundienas diena
Būber!
Kā tu atbrīvojies no bailēm to izdarīt?
Es neatbrīvojos.
Bailes bija ar mani visu laiku.
Tās ir daļa no manis. Es tikai neļāvu tām sevi pārņemt pavisam.
Tā bija labākā un cerību pilnākā Jaundienas dienas runa, kas vien dzirdēta.
Tiešām?
Atgādini man to, kad būšu piemirsis.
-Labi? -Es apsolu.
Labi.
Apsolu arī es.
Atvainojiet! Jums abiem bija īpašs brīdis.
-Nu… -Nu…
Tagad saprotu.
Turpiniet! Tas bija neveikli.
Vemblij!
Priecīgu Jaundienas dienu!
Cik skaisti!
-Priecīgu Jaundienas dienu mums visiem! -Jā.
Un visiem - Jaundienas dienu!
Ko?
Paskat tik!
Tieši tā, Zobrat.
Mana uzstāšanās bija…
briesmīga.
Bet esmu priecīga, jo - re!
Notika sliktākais variants, bet joprojām esmu te.
Jā, manu laboratorijas pieprasījumu noraidīja,
bet neveiksmes ir daļa no zinātnes.
Un tā tiešām bija neveiksme. Vienā brīdī
pieslēdzu skaļrunim vecomammu un ar visiem iepazīstināju.
Bet šīs nav beigas. Šis ir tikai sākums.
Jo zini, kad tiek veikti lieli atklājumi?
Kad tu saņemies un turpini.
Un, ja es spēju pārdzīvot tādu apkaunojumu,
es spēju jebko.
Tas ir jānosvin.
Zobrat, vai drīkstu lūgt uz deju?
Rīt būs jauna diena, Zobrat!
Un es nespēju to sagaidīt!
Tulkojusi Inguna Puķīte