Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke
Dirbk, dirbk, bėdas pamiršk
Šokiai ir dainos palauks
Tegul fragliams linksma būna
- Mes esam Gobas. - Mokė.
- Vemblis. - Būberis.
Redė.
Jaunyli!
Sveiki!
Mano ridikėlis.
Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke Čia, Fraglių Roke
Čia, Fraglių Roke.
Bampinu atsikėlęs.
Bampinu per miegus.
Bampinu nuolatos.
Bampinu Redei!
Bampinu kietai,
bampinu profesionaliai.
Bampinu savo geram draugui Vembliui.
Moke!
Moke, bampink.
Moke.
Žinokit, ką jau ką,
bet bampinti aš moku.
- Gražu. - Aukštyn kojom,
žemyn galva perduodu Būberiui.
Taip! Nagi, Būberi.
Kur Būberis, po galais?
Patikrinsiu jo urvą. Gal nuėjo užkąsti.
Jei jau padarėme pertrauką ir nebampinam,
nulėksiu į tolimąją galaktiką - gal dėdė Metas ką atsiuntė.
Gerai.
- Lenktynės ant rankų. - Ką?
Greičiau!
Tobula.
- Sveikas, Būberi. - Vembli.
Dėmesio - puikiausias skalbimo įrenginys, žinomas fraglijai.
- Tai bent. - Viso gero, raukšlės.
Lygūs kaip merglų kūdikėliai.
- Būberi! - Ką…
Tavo balūbis dega!
- Ne. Nedega, o švyti. - Kas…
Kas čia darosi? Nežinau, ką tai reiškia.
- To dar nebuvo. - Nieko tokio, Būberi.
- Tiesą sakant, kietai atrodo. - Ne, Vembli. Visai ne.
Kas tai… Nieko, matai? Nieko, nes nieko nenutiko.
- Supratai? - Aišku.
- Vembli. - Kas…
Pažadėk, jog niekam šito nepasakosi!
Pažadėk!
Gerai, Būberi… pažadu.
Gerai.
Sveikas, bičiuli.
Gerai. Suprantu. Labai nekantrauji.
Sveikas… Gerai. Sveikutis.
Taip, ir tu man patinki, Sproketai.
Taigi, rinkau aš sau vandens pavyzdžius.
Nepatikėsi, kiek daug šiukšlių paplūdimyje.
Ėmiau jas rinkti, ir mano krepšys kaipmat prisipildė.
Pažiūrėk. Tikras Šiukšlių Snieguolės maišas.
Dar vienas siuntinys Gobui?
Tai gal aš - Gobas?
Toks slapyvardis.
Viena teta vadino mane Gobu.
Ne, ji vadino mane Jo-Jo.
Turbūt juokaujat.
Kažkas man atsiuntė buteliuką nuo vandens?
Šiukšlės vandenyne. Šiukšlė siuntinyje.
Mūsų aplinkai gresia pavojus.
Turbūt visame pasaulyje vyksta šiukšlių vakarėlis.
Pataikiau.
Kas sugalvotų atsiųsti buteliuką?
Tai aš…
Tavo dėdė Metas Keliauninkas.
Neseniai apsilankiau tolimosios galaktikos pakraštyje,
kur, neapkrausiu jus moksliniais terminais,
kietuma susitinka su šlapuma.
Nuostabus spindintis artefaktas.
Pavadinimą prisiminiau iškart.
Buzelis!
Paskirtis man iškart buvo aiški.
Paslapčių rinkimas.
Bijau dėl savo ūsų.
Bac - ir jo neliko.
Ar liūdėjau dėl to? Be abejo.
Ar tą parodžiau? Nė per kur.
Nesijaudink, Gobai. Didvyrių nusivylimai - trumpi,
o jų pergalės - didžios.
Prisiekiau daugiau jo nepamesti.
Gobai, įkurk Fraglių Roke muziejų ir padėk jame šį buzelį.
Muziejų gali pavadinti kukliai, pavyzdžiui,
„Meto Keliauninko muziejumi… Valio Metui Keliauninkui“
Myliu, tavo dėdė Metas Keliauninkas.
„P. S. Norėdamas užtikrinti, kad šis retas buzelis būtų aprašytas,
paprašiau Archivarės atvykti pas jus.“
- Archyvarė? - Oho! Archyvarė.
Ji saugo didžiausius turtus,
padės mums susitvarkyti su Paslapčių buzeliu.
Paslapčių buzelis. Jėga!
Ypač man,
kuris šiuo metu neturi jokių paslapčių.
Na, jokia paslaptis,
kad be proto džiaugiuosi, jog pas mus atvyks Archyvarė.
Ji apkeliavo visą pasaulį ir…
visai kaip aš.
Paslaptingos būtybės.
Nežinau ką, bet ji kažką turi.
- Taip. - Taip, gražu.
- Nuostabu! - Nerealu.
- Žavu! - Neabejotinai.
- Gerai. Grįžkit jau. - Ką…
Ei, Būberi, pažiūrėk.
Jam ten gerai.
Žinot, kai kurie fragliai geriau mato iš toliau.
Vienas iš jų - Būberis.
- Taip, girdėjom. - Gerai. Taip.
Vanduo.
Tas vanduo šlapias.
- Nori gerti? - Ką…
Jaunyli, ką darai?
Na… Pamaniau, kad jau turime daug vandens,
tai galiu šlakelį atiduoti augalėliams?
- Ne. - O medžiams?
- Ne. - O daržovėms?
Ne!
Jokių mielų dalykėlių. Kapūš?
Kapūš.
Gerti.
Ką… Kas… Ką… Ką…
- Jaunyli! Sustabdyk ją! - Tikrai?
Tuojau, Pa!
Gerai.
Tai - paskutinis kartas, kai fragliai vagia vandenį iš mūsų.
Turime surasti būdą jį apsaugoti ir juo pasididžiuoti.
Pavyzdžiui, įrengti fontaną?
Ne. Fontaną!
Teisingai, Pa.
Archyvarė tuojau pasirodys.
Turime išsiaiškinti, kur bus dėdės Meto muziejus.
Taip…
O jei pasirinktume Amžinosios tamsos urvą?
Ten truputį tamsoka.
Žinau. Gal verčiau Lipnių grindų urve?
Ne, ten labai lipnu. Būberi, tu neįprastai tylus.
Jis tikrai nieko neslepia.
O gal Akmeninės sienos urve?
Puikiai tiktų.
Triskart paplokime fragliui Būberiui.
Plojam, plojam, plojam, plojam!
- Tai buvo keturi kartai. - Taip.
Nieko čia ypatingo.
Šventinis bampinimas?
Bampinimas?
O, ne.
Ką man daryti? Turiu paslėpti.
- Vembli? - Taip?
- Ką tu čia padarei? - Na…
Ne… Aš… Buzelis.
- Uždėjai buzelį ant mano… - Taip.
Ei.
Jei kam įdomu, tai Archyvarė jau atvyko.
Tai - aš. Sveiki.
Archyvarė.
Be galo malonu.
Aš - Redė!
Sveiki, mano fragliukai.
- Sveiki. - Labas.
- Sveika atvykusi. - Tai kurgi tas įžymusis buzelis?
Na, jis…
O, ne. Buzelis dingo.
Kas jam nutiko?
Bet tas buzelis buvo pas jus?
O, taip. Kuo tikriausiai.
Jūs nesusapnavote?
- Ne. - O, ne.
Bet aš sapnuoju labai ryškius sapnus ir norėčiau apie juos pakalbėti.
- Aš svajoju surasti buzelį. Aišku? - Aš surasiu buzelį.
- Ateik, buzeli. - Na, surasim mes tą buzelį.
Prisiekiam.
Esi labai nuoširdus fraglis, tikiu tavimi.
Bet jei didžiausias turtas pasirodys besanti tavo liemenė,
liksiu be galo nusivylusi.
Bet man ji patinka.
Labai gražiai atrodo.
Na… Taip.
Dvi tokias turiu.
- Buzelis. Atnešiu buzelį. - Taip. Ačiū.
Čia jo nėra.
Kodėl užmovei buzelį ant mano balūbio?
Kaip galbūt pastebėjai, jis - permatomas.
Taip, dabar matau.
Nesijaudink.
Mums tereikia įsmukti į muziejų.
- Tikrai? - Ir mes tą…
Apsimesiu Seniausiu fragliu pasaulyje
ir palauksiu, kol tikrasis senukas užsnūs.
Kai jis tą padarys, parašysiu visiems, jog labai noriu miego,
tad niekas nesupras, jog išties aš - tunelyje į muziejų.
Merglų karalienė.
Tuomet Henčė ateis ir pasakys…
Tu nesi Seniausias fraglis pasaulyje.
O aš atsakysiu…
Esu.
- O ji pasakys… - Įrodyk.
- O aš pasakysiu… - Aš toks senas.
Pala, ką?
Gal tiesiog pasikišk po marškiniais ir slapčia padėk ant lentynos?
Nesąmonė, bet gali pavykti.
Gerai… Dar karteli, Būberi?
Žinoma, kodėl ne? Kas gali nepavykti…
Galvojau, šitaip pavyks.
Vembli, paleisk mano uodegą.
Gerai, vos keli įbrėžimai.
Vis dar užstrigusi.
Nuostabu. Vienintelis dalykas, kurį noriu paslėpti,
įstrigo daikte, kurio ieško visas Fraglių Rokas.
Būberi, nemanau, kad visi ieško buzelio.
- Mes visi ieškome buzelio. - Gal matėt?
Ne.
Tikrai ne.
Pasakykit, jei rasit.
Nuostabu. Tiesiog nuostabu.
O jei aš - keistuolis?
Kas, jei atrodau kitaip, nei kiti?
Sienos priartėja Akmenys ima kristi
Kas, jei baimę jaučiu?
Ir dalis manęs jaučia gėdą?
Mano balūbis uodegos Yra pilnas šviesos
Kuri visus mano trūkumus atskleis
Tad tegul ta šviesa Nebešvies niekada
Gal galėčiau būti aš Toks kaip visi?
Nes kaskart Kai šviesą regiu
Visas tiesiog drebu Sukasi galva
Bijau labai Kad visi žiūrės į mano uodegą kreivai
Tas tiesa
Mano galvoje - sumaištis Mintį veja mintis
Vis abejoju
Ir kartais matau
Kaip ji, kaip ji
Kaip ji užgęsta
Taip.
Kojinė. Nebešviečia.
Padėkosi vėliau.
Ar sunku nueiti iki šiukšliadėžės paplūdimyje?
Žinai, Sproketai,
galėčiau visą dieną rinkti butelius iš vandens,
bet jei visi pasaulio žmonės mėtys šiukšles, kur pakliuvo,
koks skirtumas?
Bent dalį šiukšlių galėsiu panaudoti šiam įrenginiui.
Štai kaip Dok įdeda sausainį.
Skaniai nugurgė.
Žiūrėk, Sproketai, plastmasinė šiukšlė.
Ką man su ja daryti? Įmesti į vandenyną?
Nusiųsti kažkokiam netikram Gobui?
Turiu neįtikėtiną mintį. Įdėsiu į plastmasės šiukšliadėžę.
Palauk.
Vaje.
Sproketai, paplūdimyje nėra plastmasės konteinerio.
Reikia kažką daryti. Aš turiu kažką daryti.
Nebūsiu kaip visi. Galiu padėti išspręsti šią problemą.
Ak, bičiuli.
Per daug sausainių.
- Ne. - Ne, Vembli. Nieko nebus.
Tikrai įstrigo.
- Apie ką ten kalbat? - Ak! Na…
- Tik… - Būberio balū…
- Visi, paplokim! Vienas, du. - Taip.
Ten - buzelis?
- Ką jis veikia ant tavo balūbio? - Buzelis?
Būberis lygino drabužius, ką jis paprastai daro,
ir atsisėdo ant buzelio.
- Ir jis įstrigo. - Taip.
- Jis čia visai nekaltas. - Nea.
Žinot, manau, jog esu absoliučiai nešališka
ir tikiu viskuo, ką jūs pasakėt. Leiskit padėti.
- Nuostabu. Ačiū. - Prašau, prašau.
Pažiūrėkim. Atsikratykim jo.
- Leisk man jį paimti. Vienas… - Nea. Gerai.
Žaidžiate uodeginį?
Na, matai…
Buzelis!
- Galiu paaiškinti. - Ką…
Buzelis krito ir…
Būberis didvyriškai ištiesė balūbį, norėdamas jį pagauti…
Palauk minutėlę. Sakei, kad Būberis
- atsisėdo ant buzelio. - Palaukit. Tuojau sutvarkysiu.
Gerai, Būberi. Apsisuk.
- Gerai. - Štai taip.
Esi gerose rankose, Būberi. Štai.
- Neužsimerk! - Švelniai.
Apsisukam.
Tik švelniai. Ak! Pakilau.
Ei, bičiuliai. Aš… Oi! Atsargiai…
Ei… Ką… Kas čia vyksta?
Buzelis atgijo ir ėmė persekioti Būberį.
Ką?
Man neįdomu, kaip buzelis ten atsidūrė. Būberis - mūsų draugas, jam reikia padėti.
Žinau, kas galėtų padėti.
- Gudragalviai viską taiso. - Gudragalviai.
- Taip. - Viskas bus gerai.
Jaučiu.
- Nemanau. - Ei. Aš jaučiu.
Ilgai taisysime.
Taip! Gerai! Nuostabu!
Nea. Įstrigo.
Galime įtrinti tave taukauogių lapais, Būberi.
Ne. Įkišime buzelį tarp uolų,
o tuomet numesime tave nuo uolos!
Jokiu būdu!
Sustokime į ratelį, susikibkime ir iššokime jį.
Gana!
Jei visiems taip baisiai reikia, kad buzelis stovėtų muziejuje,
eisiu į muziejų su visa uodega.
Pastatysiu fontaną Savo valdingam tėčiui
Pastatysiu fontaną Kad Pa būtų laimingas
Oho, koks sunkus.
Tik pažiūrėkit.
Mažutėlis sodinukas.
Tik pažiūrėkit.
Labai noriu tave prižiūrėti, bet neturėčiau.
Tėtis liepė to nedaryti.
Bet gal tik vieną kartą.
Tu - mano mažylis.
Mano Jaunylis.
Jaunylio Jaunylis.
Taip. Man patinka.
Štai tau vandenuko, Jaunylio Jaunyli.
Spėju, dabar gyvensiu čia.
Čia bent jau tylu.
Sveikas!
Sveikas, aš - Džugis.
Atsikraustei gyventi? Sveikas!
Gerai, nelįsiu tau į akis.
Labai atsiprašau. Vis pamirštu, kad vaikštau labai tyliai.
Ar galėčiau paklausti, kodėl sėdi ant lentynos muziejuje
su daiktu, panašiu į Paslapčių buzelį, ant uodegos?
Pamaniau, jog kas nors turi būti čia ir saugoti buzelį.
Kas gali būt saugiau
nei pritvirtinti prie savo kūno?
Žinai, ir aš dažnai slėpdavau savo balūbį.
Užaugau netoli Šš tvenkinio.
- Kokio tvenkinio? - Šš.
- Kokio tvenkinio? - Ne. Toks jo pavadinimas, Šš.
Atleiskit.
- Varge, taip turbūt nuolat nutinka, a? - Ne, pirmas kartas.
Atleiskit.
Ten, kur gyvenu, retai pamatysi švytėjimą.
- Švytėjimą? - Galvojau, esu vienintelė.
Ir jūs švytit?
Aš… Jūs švytit? Aš tai ne. Ko man švytėt?
Taigi… dėl darbo tenka pakeliauti?
Švyčiu, taip.
Kai jaučiuosi atsipalaidavusi.
Nuostabu.
Žinai, daugybę laiko praleidau sėdėdama ant to vienišo tvenkinio,
įmerkusi uodegą į vandenį,
mėgindama paslėpti švytėjimą.
Ir tuomet vieną dieną supratau, jog tai - stiprybė.
Kad galiu būti savimi.
Kartais susapnuoju
Paslaptį, kuri patinka Manyje
Kurią slepiu
Apima jausmas mane Kad esu kitokia
Ir turiu būt tokia
Vėją pavyt galiu
Galiu krist su lietum
Sekti paskui žaibą
Ir pati žaibuot
Saulės atsikąst
Dangaus paragaut
Pasaulio skonį pajaust
Džiaugiasi mano širdis
Vėją pavyt galiu
Kartais dalis manęs
Iš pačios širdies Nori skrist ir sklęst
Aukštai virš debesų
Jausmas tas Nebetelpa širdy
Tad skrendu ir sklendžiu
- Vėją pagaut galiu - Vėją pagaut galiu
- Galiu krist su lietum - Galiu krist su lietum
Sekti paskui žaibą
Ir pats žaibuot
- Saulės atsikąst - Saulės atsikąst
- Dangaus paragaut - Dangaus paragaut
Pasaulio skonį pajaust
Džiaugiasi mano širdis
- Vėją pagaut galiu - Vėją pagaut galiu
Vėją pagaut galiu
Galvojau, kad esu vienintelis.
Galvojau, kad švytėti - blogai.
Švytėjimas nėra blogai.
Pažvelk į mane.
Aš visai kieta.
Ką…
Nuostabuzelu!
Nuostabalūbiška.
Bijau dėl savo ūsų.
- Būberi, kas vyksta? - Mes vis tiek tave mylim!
Nesijaudink. Nepasakojau jiems apie tai, kas nenutiko.
Bičiuliai, noriu jums visiems kai ką parodyti,
ir… bijau, kad jums tai nepatiks.
Ką?
Štai.
- Žinau, galvosit, jog labai keista… - Tarsi vakarėlis ant uodegos.
Nerealiai!
Primena mano sapną.
Mano sapnai - stebuklingi.
Nemanot, jog tai - keista?
Keistai nuostabu.
Nagi, uodega. Daryk ką nors.
Dabar, kai jau turiu buzelį, čia…
Meto Keliauninko muziejuje… Valio Metui muziejuje.
Vaje, kaip smagu ištarti.
Tai jau tikrai. Kad jau jį atidarėme, mano darbas čia baigtas.
Būberi, mes visi švytime savaip.
Ir, žinai, ką?
Priimti save tokį, koks esi, yra vienintelis kelias.
Taip.
Negaliu patikėt, kokia jūs kieta!
Ačiū.
Štai. Ir…
Būm!
Butelis dėžėje!
Butelis dėžėj
Taip paprasta, o skirtumas - didžiulis.
Butelis ten reiškia, kad jis - ne vandenyne.
Viskas prasideda nuo mažų dalykų.
Nesvarbu, kas esi,
nesvarbu, švyti išorėje ar viduj,
jei trykšti meile kažkam,
tai tampa didžiausiu turtu pasaulyje.
Išvertė Akvilė Katilienė