Dejo - rūpes zūd
Raizēsimies citu dienu
Mūzika lai skan
Pie mums Fraglrokā
Strādā - rūpes zūd
Dejosim mēs citu dienu
Lai fragliem labi skan!
-Mēs - Gobo. -Mokija.
-Vemblijs. -Būbers.
Reda.
Junior!
Sveiks!
Mans redīss!
Dejo - rūpes zūd
Raizēsimies citu dienu
Mūzika lai skan
Pie mums Fraglrokā Pie mums Fraglrokā
Pie mums Fraglrokā.
Es bopoju, kad eju.
Es bopoju, kad guļu.
Es bopot nebeidzu nekad,
bet tagad bopos Reda!
Es izbopojos vareni
kā bopošanas ģēnijs.
Bet tagad tālāk bopos mans labais draugs Vemblijs.
Mokij, Mokij!
Mokij, Mokij, bopoju.
Mokij, Mokij!
Tad, kad bopojam mēs,
es zinu, kurp man stūrēt.
-Jauki. -Kājām gaisā es
speru, kur ir Būbers.
Jā! Aiziet, Būber!
Kur tad ir Būbers?
Paskatīšos viņa alā. Varbūt viņam ir uzkodas.
Nu, ja bopošanai metam mieru,
aiziešu līdz Ārpasaulei paskatīties, vai tēvocis Mets nav atsūtījis labumus.
Labi.
-Kura ātrāk? -Ko?
Aiziet, aiziet!
Perfekti.
-Ei, Būber! -Vemblij!
Raugi! Vienīgā vislabākā fraglu tautai zināmā mazgāšanas ierīce.
-Oho! -Atā, krunkas!
Drēbes gludas kā tikko dzimis merglu mazulis.
-Būber! -Ko?
Tavs balūbiuss deg!
-Tas nedeg. Tas kvēlo. -Ko...
Kas notiek? Es nesaprotu, kas tas ir.
-Tā iepriekš nav bijis. -Nekas traks, Būber.
-Vispār tas ir diezgan forši. -Nē, Vemblij. Nav forši.
Kas tas ir... Nekas, ja? Nekas, tāpēc ka tas nav noticis.
-Saproti? -Labi.
-Vemblij! -Ko...
Apsoli, ka nekad nevienam par to neteiksi!
Apsoli!
Labi, Būber. Es apsolu.
Labi.
Čau, draudziņ!
Labi. Zinu. Esi ļoti priecīgs.
Čau... Labi. Čau, čau!
Jā, vispār jau arī man patīc tu, Zobiņ.
Es biju ārā savākt ūdens paraugus.
Tu nespēj iedomāties, cik pludmalē daudz atkritumu!
Es sāku tos vākt, un viens divi - maiss pilns.
Paskaties! Esmu atkritumu Santaklauss.
Vēl viena paciņa Gobo?
Ja nu Gobo esmu es?
Kā iesauka.
Mana tante sauca mani par Gobo.
Pag, nē. Viņa mani sauca par Jo-jo.
Tas ir kāds joks?
Kāds man atsūtījis ūdens pudeli?
Atkritumi okeānā. Atkritumi paciņā.
Šī ir nopietna mūsu vides problēma.
Sāku domāt, ka pasaule sarīkojusi atkritumu ballīti.
Trāpīju.
Kurš gan sūtītu plastmasas pudeli?
Tas esmu es...
Tavs tēvocis Ceļotājs Mets.
Nesen biju pie Ārpasaules malas, kur,
neapgrūtinot tevi ar zinātniskiem terminiem,
cietais satiek slapjo.
Tur gulēja kāda spīdīga lieta - kaut kas neredzēts.
Man momentā bija skaidrs, kā to sauc.
Bizls!
Un man uzreiz bija skaidrs, kam tas domāts.
Noslēpumu glabāšanai.
Man bail no manām ūsām.
Un pēkšņi tas bija prom.
Vai noskumu? Protams.
Vai to izrādīju? It nemaz.
Neuztraucies, Gobo! Varoņi bēdājas tikai īsu brīdi,
bet pēc tam gūst milzu uzvaras.
Es nosolījos to nekad vairs nepazaudēt.
Gobo, izveido Fraglrokā muzeju un ieliec tajā bizlu!
Vari to nosaukt kaut kā necili, piemēram,
"Tēvoča Ceļotāja Meta muzejs "Urā, tēvoci Ceļotāj Met!"".
Ar sveicieniem - tēvocis Ceļotājs Mets.
"P. S. Lai šis retais bizls tiktu labi dokumentēts,
esmu lūdzis, lai pie jums ierodas Arhivāre."
-Arhivāre? -Oho! Arhivāre!
Visu svarīgo dārgumu glabātāja
ieradīsies mums palīdzēt ar noslēpumu bizlu.
Noslēpumu bizls! Forši.
Īpaši man,
kurš pašlaik nekādus noslēpumus neglabā.
Nu, tas nav noslēpums,
ka par Arhivāres ierašanos esmu sajūsmā.
Viņa ir tik daudz pieredzējusi un ceļojusi... Nu gluži kā es.
Mistiskās būtnes.
Nezinu, kas tas ir, bet tas viņai ir.
-Jā. -Jā, skaisti.
-Brīnišķīgi! -Tiešām satriecoši.
-Burvīgi. -Katrā ziņā.
Tā, tā. Nu atpakaļ pie manis!
Ei! Būber! Nāc apskati tuvāk!
Viņam ir labi turpat.
Jūs taču zināt, ka daži fragli labāk redz pa gabalu?
Tāds ir Būbers.
-Jā. Esmu dzirdējusi. -Pareizi. Jā.
Ūdens.
Šis ūdens ir slapjš.
Gribi padzerties?
Junior, ko tu dari?
Nu, es iedomājos: tā kā mums ir tik daudz ūdens,
es varētu atlicināt drusciņu augiem.
-Nē. -Un kokiem?
-Nē. -Un dārzeņiem?
Nē!
Nekādas mīlināšanās! Skaidrs?
Skaidrs.
Izslāpis.
-Junior! Apturi viņu! -Jā?
Tūlīt, Pā!
Labi.
Šī bija pēdējā reize, kad fragls nozog mūsu dārgo ūdeni.
Mums jāatrod veids, kā to nosargāt un kā ar to lielīties.
Tā kā strūklaka?
Nē. Tā kā strūklaka!
Nuja, Pā.
Arhivāre kuru katru brīdi būs klāt.
Mums vēl jāizdomā, kur ierīkot tēvoča Meta muzeju.
Jā...
Varbūt Mūžīgās tumsības alā?
Te ir patumšs.
Zinu. Jāizmēģina Lipīgās grīdas ala.
Nē, pārāk lipīga. Būber, tu esi šausmīgi kluss.
Ne jau tāpēc, ka viņš ko slēptu.
Varbūt jāizmēģina Akmens plaukta ala.
Te ir ideāli.
Trīs "urā" Būberam Fraglam!
Urā, urā, urā, urā!
-Tie bija četri. -Jā.
Tas nekas.
Svētku bopojiens?
Bopojiens?
Ak nē!
Ko lai es daru? Man tas jāpaslēpj.
-Vemblij? -Jā?
-Ko tu tikko izdarīji? -Nu...
Bizls.
-Tu uzliki bizlu uz mana... -Jā.
Sveicināti!
Vai kādu tas interesē? Arhivāre ir klāt.
Tā esmu es. Sveiki!
Arhivāre!
Sirsnīgākie sveicieni!
Mani sauc Reda!
Sveiki, mani mīļie fragliņi!
-Sveiki! -Čau!
-Laipni lūdzam. -Tā, kur ir tas bēdīgi slavenais bizls?
Nu, tas ir...
Ak nē! Bizls ir pazudis.
Kas ar to noticis?
Bet jums bizls tiešām bija, pareizi?
Jā. Protams.
Jūs to vienkārši nenosapņojāt?
-Nē, nē. -Nē.
Bet man ir ļoti spilgti sapņi, par kuriem es ar jums gribētu parunāt.
-Mans sapnis ir atrast bizlu. -Mans uzdevums - atrast bizlu.
-Šurp, bizl! -Mēs to bizlu atradīsim.
Mēs zvēram.
Tu esi nopietns fragliņš, un es tev ticu.
Bet, ja tavs kamzolis būs lielākais dārgums, ko te redzēšu,
es būšu ļoti vīlusies.
Taču tas man patīk.
Izskatās ļoti pievilcīgs.
Nu... Jā.
Man tādi ir divi.
-Bizls. Iešu dabūt bizlu. -Jā. Paldies.
Te tā nav.
Kāpēc tu uzliki bizlu uz mana balūbiusa?
Kā tu varētu būt pamanījis, tam spīd cauri.
Jā, nu es to saprotu.
Bet neuztraucies!
Mums tas tikai jānoliek atpakaļ muzejā.
-Ja? -Un mēs to izdarīsim tā...
Es nomaskēšos par Pasaulē Vecāko Fraglu
un pagaidīšu, līdz īstais Pasaulē Vecākais ies nosnausties.
Kad viņš aizmigs, es visiem atstāšu zīmīti, ka man nāk miegs,
lai piesegtu pēdas un varētu izrakt tuneli uz muzeju.
Merglu karaliene.
Tad ienāks Henčija un teiks...
Tu neesi Pasaulē Vecākais Fragls.
Un es teikšu...
Esmu gan.
-Un viņa teiks... -Pierādi!
-Un es teikšu... -Esmu tik vecs.
Pag, ko?
Kāpēc tu vienkārši nepabāz to zem krekla un neaiznes atpakaļ?
Tas ir tik dulli, ka varētu izdoties.
Labi... Vēlreiz, Būber?
Kāpēc ne? Kas gan var noiet greizi?
Man likās - tas varētu izdoties.
Vemblij, atlaid manu asti!
Tā, daži zilumi.
Tas joprojām ir tur.
Perfekti. Tas, ko es cenšos noslēpt, ir iestrēdzis
zem tā, ko meklē visa Fraglroka.
Būber, es nedomāju, ka visi meklē bizlu.
-Visi meklē bizlu. -Vai neesat to redzējuši?
Nē.
Noteikti ne.
Pasakiet, ja atradīsiet.
Perfekti. Vienkārši perfekti.
Ja nu esmu dīvains?
Ja nu neizskatos kā visi?
Un sienas sāk brukt Un akmeņi krist
Ja nu baidos es?
Un mazliet arī kaunos es?
Un balūbiuss šis Kas tik redzami mirdz
Manas vainas izgaismo?
Vai nevar tas beigt, kvēlot beigt?
Vai nevaru es Būt tāds pats kā pārējie?
Jo katru reizi Kad šī gaisma sāk mirdzēt
Man galva sāk reibt Un kājas sāk drebēt
Es baidos, ka blenzīs Uz manu asti visi
Tā ir
Domas man jūk Un esmu es stresā
Šaubos par visu Ko gribu es pasākt
Es saprotu Tā tiešām ir
Es gribu, lai kvēlot tas
Es gribu, lai kvēlot tas beidz
Jā.
Zeķe. Es panācu, ka tas "kvēlot beidz".
Pateiksies vēlāk.
Cik grūti ir pludmalē aiziet līdz pārstrādājamo atkritumu tvertnei?
Zini, Zobrat,
es varu zvejot plastmasu ārā no okeāna visu dienu,
bet, ja pārējā pasaule turpina mētāt apkārt atkritumus kā konfeti,
ko tas maina?
Vismaz daļu atkritumu esmu izmantojusi, lai uztaisītu šo ierīci.
Un tā Doka mērcē cepumu.
Ar gabaliņiem.
Re, Zobrat! Plastmasas atkritums.
Ko man ar to vajadzētu iesākt? Iemest okeānā?
Aizsūtīt neesošam cilvēkam vārdā Gobo?
Man ir traka ideja. Ja nu es to ieliktu pārstrādājamo atkritumu tvertnē?
Acumirkli!
Ak kungs!
Zobrat, pludmalē tādas tvertnes nemaz nav.
Kādam kaut kas jādara. Man kaut kas jādara.
Man nav jābūt kā pārējiem. Es varu būt daļa no risinājuma.
Draudziņ!
Pārāk daudz cepumu.
-Nē. -Nē, Vemblij. Nav jēgas.
Tas nenāk nost.
-Par ko jūs runājat? -Nu...
-Tikai... -Būbera bal...
-Visi tagad plaukšķinām! Plaukšķinām! -Jā.
Vai tas ir bizls?
-Ko tas dara uz tava balūbiusa? -Bizls?
Būbers gludināja drēbes, kā jau viņš to dara,
un viņš uzsēdās uz bizla.
-Un tagad tas nenāk nost. -Jā.
-Un viņš pie tā nav vainīgs. -Nemaz.
Ziniet, es sevi uzskatu par izcilu rakstura pazinēju
un es ticu visam, ko tikko teicāt. Es palīdzēšu.
-Lieliski! Paldies. -Lūdzu!
Paskatīsimies! Tiksim vaļā no šīs.
-Tūlīt to satveršu. Gatava, un... -Labi.
Jūs spēlējat astvilci?
Nu, redzi...
Bizls!
Varu paskaidrot.
Tas bizls krita, un...
un Būbers varonīgi izstiepa savu balūbiusu, lai to noķertu...
Paga, paga! Man tu teici, ka Būbers
-uz bizla uzsēdās. -Acumirkli! Es sapratu.
Tā, Būber! Pagriezies!
-Labi. -Tūlīt būs.
Esi labās rokās, Būber. Tūlīt būs.
-Neaizver acis! -Esi maiga!
Mēs to nokārtosim.
Esi maiga... Paceļos gaisā.
Ei, draugi! Es... Uzmanīgi...
Ei! Kas te notiek?
Bizls atdzīvojās un ļoti pieķērās Būberam.
Ko?
Vienalga, kā tas bizls tur nokļuva. Būbers ir mūsu draugs, un viņam jāpalīdz.
Es zinu, kas šo problēmu var atrisināt.
-Dūzeri var salabot jebko. -Dūzeri to var.
-Jā. Jā. -Būs labi.
Es to jūtu.
-Es tā nedomāju. -Ei! Es to jūtu.
Šis remonts aizņems vairākas stundas.
Jā! Labi! Brīnišķīgi!
Nē. Nost nenāk.
Mēs varam tevi ieziest ar taukogu lapām, Būber.
Nē, nē, nē. Mēs ieķīlēsim bizlu starp akmeņiem
un ielecināsim tevi no klints ūdenī!
Nu nē!
Mums ir jāsastājas aplī, jāsadodas rokās un tas jānodejo nost.
Pietiek!
Ja visiem tik ļoti vajag, lai bizls atgrieztos muzejā,
tad tas atgriezīsies muzejā iestrēdzis uz manas astes.
Valdonīgam tētim taisu strūklaku
Lai mans tētis ļoti dusmīgs nebūtu
Tas ir smags.
Paskat tik!
Mazs kociņš.
Paskat tik!
Es gribu tevi aprūpēt, bet nedrīkstu.
Tētis teica, lai to nedaru.
Bet varbūt tikai šoreiz.
Tu esi kā mans mazais.
Kā mans Juniors.
Juniors juniors.
Jā. Tas man patīk.
Te tev būs ūdentiņš, Junior junior.
Tagad laikam dzīvošu te.
Vismaz te ir klusi.
Čau!
Čau! Esmu Džūgijs.
Tu tikko ievācies? Laipni lūdzu.
Labi, likšu tevi mierā.
Ļoti atvainojos. Dažreiz aizmirstu, cik mani soļi ir maigi.
Vai drīkstu jautāt, kāpēc tu sēdi muzejā uz plaukta
ar to, kas izskatās pēc noslēpumu bizla, tev uz astes?
Nu, man tikai šķiet - kādam te ir jābūt, lai sargātu bizlu.
Un kas var būt drošāk
kā piestiprināt to pie sava ķermeņa, vai ne?
Zini, es arī ilgu laiku slēpu savu balūbiusu.
Es uzaugu pie Šš dīķa.
-Pie kura dīķa? -Šš.
-Pie kura dīķa? -Nē, nē. To sauc "Šš dīķis".
Atvaino!
-Bāc, tā laikam notiek visu laiku? -Nē, šī ir pirmā reize.
Atvaino!
Lūk, tur, no kurienes nāku, kvēlošana nav izplatīta.
-Kvēlošana? -Man likās, ka tāda esmu vienīgā.
Arī tu kvēlo?
Tas ir, tu kvēlo? Jo es ne. Kāpēc lai es kvēlotu?
Tu droši vien darba dēļ daudz ceļo?
Es tiešām kvēloju, jā.
Kad vien jūtos nepiespiesti.
Tas ir brīnišķīgi.
Es tik lielu dzīves daļu pavadīju, sēžot tā nomaļā dīķa malā
ar ūdenī iebāztu asti,
izmisīgi cenšoties noslēpt to, ka kvēloju.
Un tad vienu dienu es aptvēru, ka varu būt kas vairāk.
Ka varu būt es.
Dažreiz, kad es sapņoju
Par noslēpumu, kas Man patīk manī
Apslēpts tas
Tad man liekas Parādās jau cita es
Un laiks pienācis Būt kaut kam vēl
Varu panākt vēju
Varu noskriet lietu
Varu sadzīt pēdas zibenim
Un likt tam zibsnīt vēl
Varu sajust sauli
Sajust debesis
Sajust pasauli
Kas līdzās skrien Kad lidoju jau es
Varu panākt vēju
Dažreiz daļa manis sirdī
Kņudina un pāri plūst Tā lidot grib
Līdz debesīm!
Kad šo sajūtu es jūtu Ļauju tai es augt un plesties
Un redzi nu Es lidoju!
-Varu panākt vēju -Varu panākt vēju
-Varu noskriet lietu -Varu noskriet lietu
Varu sadzīt pēdas zibenim
Un likt tam zibsnīt vēl
-Varu sajust sauli -Varu sajust sauli
-Sajust debesis -Sajust debesis
Sajust pasauli, kas līdzās skrien
Kad lidoju jau es
-Varu panākt vēju -Varu panākt vēju
Varu panākt vēju
Man likās, ka esmu viens.
Man likās, ka kvēlot ir slikti.
Kvēlot nevar būt slikti.
Paskaties uz mani!
Esmu sasodīti forša.
Ko...
Cik satriecošs bizls!
Cik satriecošs balūbiuss!
Man bail no manām ūsām.
-Būber, kas notiek? -Lai vai kas, mēs tevi mīlam!
Neuztraucies! Es viņiem neko nepateicu par to, kas nenotika.
Draugi! Man jums visiem kaut kas jāparāda,
un tas... Es uztraucos, ka jums tas nepatiks.
Ko?
Tas ir šis.
-Zinu - jums tas liksies savādi... -Tā ir kā ballīte tev uz astes.
Superastiski!
Tas ir kā no mana sapņa.
Maniem sapņiem ir mistiskas spējas.
Jums tas neliekas savādi?
Savādi lieliski.
Nu, aste! Dari kaut ko!
Nu, kad bizls ir drošībā šeit...
Ceļotāja Meta muzejā "Ceļotāja Meta muzejs "Urā, Meta muzejs!"".
Cik lipīgs nosaukums!
Tā tiešām ir. Nu, kad tas ir atklāts, mans darbs te ir padarīts.
Būber, mēs katrs kvēlojam savā īpašā veidā.
Un zini ko?
Būt tādam, kāds tu patiesi esi, - vienīgi tā vajag dzīvot.
Jā.
Nespēju noticēt, cik tu esi forša!
Paldies.
Tūlīt būs. Un...
Bum!
Pudele tvertnē!
Tvertnē pudele
Tas ir tik vienkārši, cik vien var būt, bet jau kaut ko ir mainījis.
Katra pudele tvertnē ir par vienu mazāk okeānā.
Viss sastāv no sīkumiem.
Vienalga, kas tu esi,
vienalga, vai tu kvēlo ārēji vai iekšēji,
ja to, kas tevī ir īpašs, tu mīli,
tas kļūst par spožāko dārgumu pasaulē.
Tulkojusi Inguna Puķīte