Ze starostí se vytanči,
obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát.
Dole ve Fragglí skále.
Starosti zažeň prací, tančení nech na jindy.
Nech Fraggláky, ať si hrají.
Gobo, Mokey, Wembley, Boober, Red!
Juniore!
Haló!
Moje ředkvička!
Ze starostí se vytanči, obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Fraggle Rock: Zábava je zpět
Dole ve Fragglí skále.
Já Papenbap hraju.
Já hraju ho stále.
Hraju ho prostě pořád a teď to hážu Red!
Já Papenbap umím. Nikdo není v něm tak skvělý.
A tady máš míč, můj kamaráde Wembley.
Mokey! Papenbap. Mokey.
Když dojde na Papenbap,
já umím si ho vodit.
- Fajn. - Vzhůru nohama a přihrávám Booberovi.
Jo, šup, Boobere!
Kde je Boober?
Kouknu se do jeho jeskyně. Třeba jí.
No, jestli máme Papenbapovou pauzu,
tak zajdu k vesmíru, jestli Matt něco neposlal.
Jo.
- Dáme si závod. - Co?
Honem!
Dokonalé.
- Ahoj. - Wembley.
Hleď, nejlepší Fragglákům známý prostředek na prádlo.
- Ty jo! - Sbohem, přehyby.
Je to hladké jako novorozený Mergglák.
- Boobere! - Co?
Hoří ti balůbius!
- Nehoří. Svítí. - Co…
Co se děje? Nevím, o co jde.
- To se ještě nestalo. - To nic.
- Je to docela super. - Ne, není to super.
O nic nejde, jasný? Protože se to nestalo.
- Rozumíš? - Dobře.
- Wembley. - Co…
Slib mi, že to nikomu neřekneš.
Slib to!
Dobře, slibuju.
Tak jo.
Ahoj, kamaráde.
No jo. Já vím, těšíš se.
Ahoj. No jo. Ahoj.
Jo, já tě mám taky ráda, Sprockie.
Sbírala jsem venku vzorky vody
a nevěřil bys, kolik je na té pláži odpadu.
Sbírala jsem ho, ale pytel byl za chvíli plný.
Vypadám jako popelář Santa.
Zase pro Goba?
Nejsem Gobo já?
Je to přezdívka. Teta mi říkala Gobo.
Ne, říkala mi Jojo.
To je legrace, ne?
Někdo mi poslal láhev na vodu?
Odpad v oceánu. Odpad v poště. Je to pro životní prostředí problém.
Asi mají všichni odpad rádi.
Je tam.
Kdo by mi posílal plastovou láhev?
To já…
…tvůj strýc Matt.
Byl jsem na okraji vesmíru.
Nechci tě zatěžovat vědeckými výrazy, ale pevné se tam střetává s mokrým.
Byl tam neobyčejný, blyštivý artefakt.
Hned jsem věděl, jaký má název.
Bizzle!
A jeho účel mi byl ihned zřejmý. Je to na sbírání tajemství.
Bojím se svého kníru.
A pak to zničehonic zmizelo.
Byl jsem smutný? Jistě.
Dával jsem to najevo? Ani náhodou.
Ale neboj, hrdinové mají jen krátké deprese
a pak následuje vítězství.
Už to nesmím ztratit.
Gobo, postav ve Fragglí skále muzeum a ten Bizzle do toho dej.
Můžeš ho nazvat nějak skromně,
třeba „Muzeum cestujícího strýce Matta. Mattovi hurá.“
Zdraví tě cestující strýc Matt.
„PS: Abych zajistil, že bude Bizzle zdokumentován,
nechal jsem zavolat Archivářku.“
- Archivářku? - Ty jo! Archivářku.
Správkyně důležitých pokladů nám pomůže s Bizzlem tajemství.
Bizzle tajemství. Super!
Hlavně pro mě,
když momentálně žádné tajemství nemám.
Ale není tajné,
že jsem hrozně natěšená, že Archivářka přijde.
Je tak světaznalá a…
Je vlastně jako já. Jsme mystická stvoření.
Něco na ní je, ale nevím co.
- Jo. - Je krásná.
- Úžasná! - Ohromná.
- Oslnivá. - Jo.
- Jo, soustřeďte se na mě. - Co…
Boobere, pojď se kouknout.
Jemu se tam líbí.
Víte, že někteří Fraggláci vidí líp z dálky?
On to tak má.
- No jasně. Vím o tom. - Jo.
Voda.
Voda je mokrá.
- Máš žízeň? - Co…
Juniore, co provádíš?
Napadlo mě, že když máme tolik vody,
tak že bych ji dal rostlinám. Trošičku.
- Ne. - A stromům.
- Ne. - A zelenině.
Ne!
Přestaň mít všechno rád! Kapišto?
Kapišto.
Mám žízeň.
Co to…
- Zastav ji! - Jo?
Jdu na to!
Jo.
To bylo naposledy, co nám Fragglák ukradl drahocennou vodu.
Musíme si ji bránit a pořádně s ní machrovat.
Co postavit fontánu?
Ne! Třeba postavit fontánu!
Dobře, táto.
Archivářka přijde co nevidět. Ani nevíme, kde to muzeum bude.
Jo…
Co v Jeskyni věčné tmy?
Je tu tma.
Co zkusit Jeskyni lepivé podlahy?
- Tam to lepí. Boobere, jsi nějak ticho. - Ale nic neskrývá.
Zkusme Skaliskovou jeskyni.
Dokonalé.
Třikrát díky pro Boobera!
Díky, díky, díky, díky!
- Čtyři? - Jo.
Nic jsem neudělal.
Co oslavný Papenbap?
Papenbap?
To ne!
Co budu dělat? Schovám to.
- Wembley? - Jo?
- Co jsi udělal? - No…
No… To je Bizzle.
- Tys mi na ocas dal… - Jo.
Haló?
Paní Archivářka je tady, jestli to někoho zajímá.
Jsem to já. Zdravím.
Paní Archivářka.
Moc zdravíme.
Jsem Red!
Ahoj, mí drahoušci.
- Zdravím. - Jo.
- Vítáme vás. - Kdepak je ten proslulý Bizzle?
No…
To ne! Bizzle zmizel!
Kde je?
Ale ten Bizzle jste měli, ne?
Jo.
Nevymysleli jste si to?
- Ne. - Ne.
Já mívám velmi živé sny a ráda bych si o tom promluvila.
- Mým snem je najít Bizzle, ano? - Jdu hledat.
- Haló, Bizzle. - My to najdeme. Slibujeme.
Jsi upřímný malý Fraggláček a věřím ti.
Ale jestli je tady největší poklad ta tvoje vesta, tak budu zklamaná.
Ale líbí se mi. Moc ti sluší.
No… Jo.
Mám dvě.
- Ten Bizzle, jdu ho sehnat. - Jo. Díky.
Tady není.
Proč jsi to dal na můj balůbius?
Jak sis všiml, je to průhledné.
Už chápu.
Ale neboj se,
stačí to do muzea nějak propašovat.
- Jo? - Takhle…
Převléknu se za nejstaršího Fraggláka a počkám, až ten opravdový půjde spát.
Až usne, všem napíšu vzkaz, že se mi chce spát.
Tím získám alibi a do muzea se prokopu.
Mergglácká královna.
Pak tam přijde Henchy a řekne…
Ty nejsi nejstarší Fragglák.
A já na to…
Ale jsem.
- A ona… - Dokaž to.
- A já… - Jsem hrozně starý.
Cože?
Proč si to nedáš pod košili a nevrátíš to tam?
To by mohlo vyjít.
No… Ještě jednou?
Proč ne. Co by se mohlo pokazit?
Já myslel, že to vyjde.
Pusť ten ocas.
Jsem nějaký rozlámaný.
Pořád to tam je.
Super. To, co se snažím schovávat,
je pod věcí, co všichni hledají.
Myslím, že Bizzle nehledají úplně všichni.
- Všichni hledáme Bizzle! - Viděli jste to?
Ne.
Rozhodně ne.
Řekněte, až to najdete.
Super, to je prostě super.
Co když jsem divný já?
Co když jak ostatní nevypadám?
A zdi se tu hroutí a kamení padá.
Co když se bojím?
Co když se trochu stydím?
Za ten svůj ocas a to, jak svítí,
zvýrazní chyby, které mám.
Nemůže to odsvítit pryč?
Nemůžu být prostě stejný jako ostatní?
A pokaždé, když se stmívat začne, tak hlava točí se mi fakt strašně.
Mám strach, že budou koukat na ten můj ocas. To jo.
Já nezvládám to a jsem v hrozném stresu.
A pořád o sobě pochybuju.
A na konci dne mu říkám
a přeju si: „Sviť, sviť, sviť.“
A přeju si: „Sviť, sviť, sviť.“
A přeju si: „Sviť, sviť, odsviť pryč.“
Jo.
Ponožka. Už to nesvítí.
Poděkuješ pak.
Je tak těžké to vyhodit do koše na pláži?
Sprockete, můžu lovit plasty z oceánu celý den,
ale když to tam bude házet celý svět,
ničemu nepomůžu.
Aspoň jsem nějaký ten odpad využila na tohle.
Takhle si já namáčím sušenky.
Dobře se to polyká.
Koukni, Sprockete, plastový odpad.
Co s tím mám dělat? Hodit to do moře?
Poslat nějakému Gobovi?
Mám šílený nápad. Co to recyklovat?
Počkat.
Bože můj.
Na pláži není koš na třídění odpadu.
Někdo by měl něco udělat. Já!
Nemusím být jako ostatní. Můžu to vyřešit.
Kamaráde.
Těch sušenek máš moc.
- Ne. - To nepomáhá.
Je to zaseklé.
- O čem si povídáte? - No…
- O Booberově balů…
- Jdeme tleskat! - Jo!
Není to Bizzle?
- Proč je na tobě? - Bizzle?
No, Boober si žehlil prádlo, jak to tak dělává, a na ten Bizzle si sedl.
- A teď nejde sundat. - Jo.
- On za to nemůže. - Ne.
Já dokážu Fraggláky dost dobře odhadnout.
A věřím všemu, co jste řekli. Pomůžu vám.
- Díky. - Prosím.
Tak to sundáme.
- Chytím to. Tak a… - Jo.
Hrajete ocasovanou?
No…
To je Bizzle!
- Vysvětlím to. - Co…
Bizzle spadl…
…a Boober natáhl balůbius, aby ho chytil a…
Počkat, říkal jsi, že Boober
- si na něj sedl. - Už to chápu.
Otoč se, Boobere.
- Dobře. - Jdeme na to.
Jsi v dobrých rukou, Boobere.
- Nezavírej oči! - Jemně!
Otáčíme se.
Jemně! Jsem ve vzduchu.
Hej! Pozor!
Hej, co se to tady děje?
Bizzle ožil a začal být posedlý Booberem.
Co?
Je fuk, jak se tam dostal, Boober potřebuje pomoc.
A vím, kdo ten problém vyřeší.
- Doozeři opraví vše. - Jo.
- Bude to dobrý.
Tohle cítím.
- Pochybuju. - Cítím to.
Opravy potrvají hodiny.
Jo! Super!
Je to pořád zaseklé.
Můžeme tě namazat mazlavkami.
Ne, zaklíníme Bizzle mezi kameny a pak tě shodíme ze skály!
Ne!
Uděláme kruh, budeme tančit a on upadne.
A dost!
Když ten Bizzle všichni tak potřebujete,
tak se vrátí do muzea na mém ocasu.
„Postav fontánu,“ nařídil táta.
Stavím ji, aby se nenaštval.
Těžké.
Koukněme se na tebe.
Malý stromeček.
To se podívejme.
Chci se o tebe starat, ale neměl bych.
Táta mi to zakázal.
Ale třeba se pro jednou nic nestane.
Jsi takové moje dítě.
Takový můj Junior.
Jsi Junior Junior.
Jo. To se mi líbí.
Tady máš vodičku, Juniore Juniore.
Tak, odteď asi bydlím tady.
Aspoň je tu ticho.
Ahoj!
Já jsem Joogie.
Nastěhoval ses? Vítám tě!
Dobře, dám ti pokoj.
Omlouvám se. Občas zapomínám, jak tiše chodím.
Můžu se zeptat, proč sedíš v muzeu s něčím, co vypadá jako Bizzle tajemství?
Jenom jsem myslel, že by měl někdo Bizzle ochraňovat.
Nic bezpečnějšího než připevnit si ho k tělu není.
Já taky svého času hodně schovávala svůj balůbius.
Vyrůstala jsem u rybníka Šš.
- U kterého? - Šš.
- U kterého? - Ne, jmenuje se rybník Šš.
Aha, pardon.
- To se asi stává pořád, co? - Tohle je poprvé.
Pardon.
Tam, odkud jsem, moc svítících není.
- Svítících? - Připadala jsem si sama.
Vy taky svítíte?
Vy svítíte? Já ne. Proč bych svítil?
Takže… hodně cestujete, že?
Svítím, ano.
Kdykoliv jsem moc spokojená.
Je to nádhera.
Hodně času jsem trávila na okraji toho rybníka
s ocasem ve vodě a zoufale se snažila schovat to svícení.
A pak mi jednoho dne došlo, že mám na víc.
Že můžu být sama sebou.
Občas když sním
o tajném místě, co miluji a co ve mně je.
Co skrývá mě.
Tak dostanu pocit, že začínám jinou být.
Je čas sebou být. Možná i víc.
Vítr dohoním.
S deštěm závodím.
Když blesk udeří, najdu ho a udeřit znovu ho přinutím.
Cítím chuť slunce.
I chuť oblohy.
I chuť světa, co kolem běží, když se celá vznáším.
Vítr dohoním.
Občas něco ve mně je,
co uvnitř mého srdce vzplane a letět chce
až do nebe.
Když vím, že to přichází, ze srdce to vypustím.
A postupně mi létat jde.
Vítr dohoním. S větrem závodím.
Když blesk udeří, najdu ho a udeřit znovu ho přinutím.
Cítím chuť slunce. I chuť oblohy.
I chuť světa, co kolem běží, když se vznáším.
Vítr dohoním. Vítr dohoním.
Vítr dohoním.
Já myslel, že jsem jediný. Já myslel, že svítit je špatné.
No, svícení přece nemůže být špatné.
Koukni na mě.
Jsem přece dost hustá.
Co…
To je bizzlestické.
To je balůbiustické.
Bojím se svého kníru.
- Co? - Ať je to, co chce. Máme tě rádi.
Neboj, neřekl jsem jim o tamtom, co se nestalo.
Musím vám všem něco ukázat a mám strach, že se vám to nebude líbit.
Co?
Tohle.
- Řeknete, že to je divné… - Máš slavnostní ocas.
Supertastické.
Je to jako z jednoho mého snu.
Mé sny jsou mystické.
Nepřipadá vám to divné?
Je to podivně super.
No tak, ocase, udělej něco.
Teď když je Bizzle v bezpečí tady v…
V Muzeu cestujícího strýce Matta. Mattovi hurá.
Fakt chytlavý název.
To jistě. Muzeum je otevřené a moje práce je u konce.
Boobere, všichni záříme svým vlastním způsobem.
A víš ty co?
Být sám sebou je jediný způsob, jak se dá existovat.
Jo.
Nevěřím, že jste tak super.
Díky.
Už to bude…
Bum!
A je to v koši!
Je to hrozně jednoduché a už to funguje.
Láhev v koši totiž není v moři.
Je to o detailech.
Je jedno, kdo jste a jestli svítíte zvenku nebo zevnitř.
Když máte rádi svoje zvláštnosti,
stane se to tím největším pokladem na světě.
Překlad titulků: Karel Himmer