S plesom preženi skrbi.
Pusti jih za druge dni.
Glasba naj igra doli v Fraggle Rocku.
Z delom preženi skrbi, pusti ples za druge dni.
Fragli naj se igrajo.
-Smo Gobo. -Mokey.
-Wembley. -Boober.
Red!
Mali!
Živijo!
Moja redkev.
S plesom preženi skrbi, pusti jih za druge dni.
Glasba naj igra doli v Fraggle Rocku.
Doli v Fraggle Rocku.
Obožujem nočne pohode, posebej, če se ne spomnim začetka.
Čakaj. Ali sanjam?
'Čer, ogromna govoreča redkev.
-Ali sanjam? -Ti to odgovori na vprašanje?
Niti ne.
Ko sem šla spat, sem imela spuščene lase. Zdaj so speti.
Ja, sanjam.
Bi rada slišala nekaj finega?
-Ja. -Super finega?
Super ja.
Pa poslušaj.
Nekaj velikega se bo zgodilo.
Nekaj velikega se bo zgodilo!
Se je že, Mokey.
-Zbudila si me. -Ne.
To je seveda veliko, saj spanje napolni dinamičnega duha.
O nečem drugem govorim.
Nečem res velikem.
Čutim to.
-Fino. Veš, kaj jaz čutim? -Kaj?
Spanje.
Fragelski rog! Nekaj velikega se dogaja.
Greva!
Prijatelji, ni to prima?
Noč je, mi pa ne spimo! Gotovo se dogaja nekaj velikega.
Vem, Wembley.
Že nekaj časa vem.
"Veliko" ne pomeni "dobro". Zato ne rečemo "veliko jutro".
Dobro. Pozor, vsi fragli.
Najstarejši fragel. Gremo bliže.
-Ja. -Pardon. Oprostite.
-Samo malo. -Ronda.
Samo malo.
Sklical sem vas, ker se bo zgodilo nekaj velikega.
Vedela sem.
Fragli, enkrat v generaciji se zgodi izjemen dogodek.
Samo jaz sem mu bil priča, saj sem tako zelo, zelo,
-zelo, zelo… -Star.
Saj vem.
Kaj je?
Resno sprašujem, Henček. Pozabil sem.
Mesečeva migracija merglov.
Prima.
Vedel sem!
Fragelska knjiga dejstev navaja, da bodo mergli nocoj izvedli
spektakularen migracijski ples. To so potrdile generacije fraglov.
Henček, navduši jih. Reci, da imajo nekateri mergli 12 repov.
-Toda to ne drži. -Ja.
Dejstva so važna.
Jih še kdo sliši? Ali si jih le predstavljam?
Jaz slišim.
-Skratka, nocoj je tista noč. -Ja.
Ta redek dogodek se zgodi enkrat v generaciji.
-Ja. -Med modro luno.
-Kje je luna? -Bila je tu.
Razočaranje, ne?
Živijo, modra luna. Lepa si.
Pridi noter, pikec pokec.
Predspalni gaspačo se ti bo ohladil.
Gaspačo.
Obožujem gaspačo. Že grem, mama!
Že grem po svoj gaspačo.
Tam je!
Henček, naznani.
Mislim, da gremo v Votlino merglov gledat mesečevo migracijo.
V Votlino merglov gremo gledat mesečevo migracijo merglov.
Ja!
Mokey! Mokey!
Pardon. Zadnje čase sem precej intuitivna.
Veliko stvari vem.
-Tudi prav. -Gremo.
Votlina ni blizu. Nočemo zamuditi.
Ne.
Komaj čakam, da vidim ljubezen svojega življenja,
kraljico Merglo.
V vodi je tako elegantna kot jaz na kopnem.
V redu sem.
Pot do Votline merglov je zahtevna.
Vzemite zemljevid.
Pametno.
Jaz ga ne potrebujem.
Odkar sem se zbudila, močno čutim stvari
-Ga bom jaz vzel za oba. -Dobro.
Najlepša hvala.
Mokey?
Zemljevidi vsebujejo podatke.
Če misliš, da moraš slediti svojemu zunanjemu zemljevidu,
te podpiram.
Jaz pač moram slediti svojemu notranjemu.
Tudi prav.
Moj smešni fantič!
Migracija! Kraljica!
Migracija.
Pot pod noge. Rad bi dobil dobre sedeže.
Ne najboljše, to bi bilo sebično. Vsekakor pa zelo dobre.
V tretji vrsti, na sredini, malček vstran.
-Halo! Gremo že! -Ja. Gremo.
-Čakaj. -Zamujamo!
-Moja redkvična ogrlica. -Ja?
Vse se je začelo s sanjami o redkvi.
Hočem jo. Takoj pridem.
Mokey…
Tuliš v luno, Zobnik?
Ko so mi golobi ukradli sendvič, pa si bil čisto tiho.
Te zanima, kaj delam? Pridi dol.
In poglej to.
Strinjam se. Nocoj je polna luna.
Želvji mladiči se bodo izkopali iz peska
ter stekli na svojih plavutkah.
Midva pa jih bova opazovala v živo
po zaslugi najinega novega drona!
Pridi, greva.
V šoli sem ga dobila. Za nočne lete je.
Glej, kaj sem našla. Dva lepotca.
Hej, ta model laja nate.
Očitno ne veš, da sva to midva.
Na plažo.
Kako vznemirljivo.
Ne bi te smela kritizirati.
Navdušenost lahko izraziš le s tuljenjem.
-Tišina! -Oprostite.
Mesečeva migracija se bo začela,
ploskajte kot mergla vesela!
Plosk, plosk!
-Migracija. -Hitro, ušli nam bodo.
Dihaj, Red, vse je v redu.
-Zamujamo, ker si se morala preobleči. -Hotela sem biti oblečena kot v sanjah.
Brez redkvičje ogrlice ne gre. Vam je všeč?
Meni ni všeč.
-Veš, zakaj? -Ne.
Ker jo obožujem!
Mejdun!
Nisem še bil tako pozno pokonci. Nisem utrujen.
-Zemljevid kaže, da moramo tja. -Že, toda…
-Nekaj mi pravi, da je to prava smer. -Kaj?
Če greš tja, prideš v nekakšno "Dvorano odmevov".
Jaz na to pravim ne in ne.
Čutim te.
-Na nogi mi stojiš. -Oprosti.
Intuicija mi že ves dan govori. Pravi, naj jo še naprej upoštevam.
Ne morem.
Gremo tja, kamor nas pelje zemljevid. To se pravi v pravo smer.
Ne bom zamudila migracije, za katero sem šele izvedela,
a bom jezna, če je ne vidim!
Dobro. No… Kot pravi moj stric,
-včasih moraš iti po svoje. -Si ga moral omeniti?
Bomo videli, kdo bo prvi tam, navdušenci nad zemljevidi.
Tako hitro bom tam,
Lepo.
Kam greva sredi noči, Bucika?
Na pol še spim.
-Zatrobi, da se predramim. -Prav.
Tako, buden sem. Zakaj sva tu?
Vodo sem našla na krajih, kjer je nikoli prej ni bilo.
Mislim, da to pomeni, da tu rastejo redkve.
Zavri.
Če bi jaz vozil, bi bilo bolj dramatično. Kako redkve?
Redkve, ki jih zmeljemo za izdelavo duzerskih paličk?
-Ja, te redkve. -Absurdno.
Redkve niso nikoli rasle tu. To je dejstvo.
Rad imam dejstva. Še eno.
Vidiš, kako rad jih imam?
Zaradi novih podatkov menim,
da bova našla redkve.
Če se motim, boste dobili energično duzersko opravičilo.
EDO?
Zmenjeno.
Imaš kaj proti, če mrmram pesem?
Krasno. Poj, če poznaš besedilo.
Kako živahen kraj.
Tu bi lahko slikala.
Tu bi lahko plesala.
Bi se preselila sem?
Nak. Samo navdušena sem.
Ne morem verjeti, da mi prijatelji niso verjeli. Motijo se.
Motijo se. Motijo se. Motijo se.
Ja. To je prava pot.
Prava pot. Prava pot.
Ljubim ta kraj! Ljubim!
Ljubim. Ljubim.
Utiram si lastno pot, ne oziram se nazaj.
Končno se zdi, da sem na pravi poti.
Prvič sem prepričana.
Prvič vem iz dna srca, kam bi rada šla.
Kam bi rada šla.
Ne vem, o čem prijatelji govorijo.
Prav sem se odločila, drugi naj kar dvomijo.
Prvič mi je jasno.
Prvič vem iz dna srca,
kam bi rada šla.
Kam bi rada šla.
Dobri sedeži, prihajamo.
Kmalu bomo tam. Približujemo se Nevarni vdolbini.
Nevarni vdolbini? To mi ni všeč.
To je bilo to?
Aja, piše, da je nevarna samo za duzerje.
Pozor.
-Oj. -Nova žrtev.
-Dobro si jo odnesel. -Čez tri minute boš nazaj.
-Brez dela sem nihče. -Pozor, metalo te bo.
Kaj pa je, Wembley?
Za Mokey me skrbi.
No, saj jo poznaš. Po svoje gre.
Stric mi je pisal o tem. Te bo razvedrilo, če ti preberem?
Tvoje prijateljstvo me razvedri.
-Tvoje mene. -Tvoje mene.
-Tvoje. -Prav. Ne, tvoje mene!
Se ne moreta pogovarjati med hojo?
V redu. "Dragi nečak Gobo in prijatelji…" To ste vi.
Videl sem nekaj, ob čem ti zaledeni kri.
Smešna bitja se morajo premikati v krogu
na nekakšnem smešnem drsalu.
Kaj so zagrešili? Rodili so se z rezili na stopalih.
Vpili so od strahu.
Na srečo sem rešil te reveže.
Glej zdaj to, prijatelj.
Rešite se, smešna bitja! Ni vam treba v isto smer!
Moral bi videti to eleganco.
Tako so mi bili hvaležni…
…da so me dali v škatlo za nagrade.
Toda njihov okrutni ječar se je vrnil.
Ogromna drseča pošast.
Takoj sem se soočil z zverjo.
Prihajam!
Čisto sam sem ukrotil zver.
Z zmagoslavnim krogom sem pokazal, da nima več nadzora.
Urejeno. Ni vzroka za skrb.
Ljubili so me.
V spomin na moj pogum ti pošiljam košček smešnega drsala.
"Naj te spomni, da je sreča na strani tistih, ki se ne bojijo iti po svoje.
Lep pozdrav, stric Popotnik.
P. S. Vem, da me pogrešaš. P. S. 2 Tudi jaz bi se."
-Komaj čakam, da vidim smešno drsalo. -Ja.
Najbrž se je izgubilo.
Ja. Kot sem govoril, Mokey pač sledi svoji poti.
Tu se imenitno zabavam.
Toda nočem zamuditi migracije.
Zamuditi. Zamuditi.
Ja. No. Pač nočem.
Nočem. Nočem.
V redu. V redu.
To mi ni všeč. Začenja me skrbeti.
Skrbeti. Skrbeti.
Mogoče je imel zemljevid prav.
Veste, kaj? Kar pobrala se bom.
Pobrala. Pobrala.
-Toda kam? -Kam? Kam?
Toda ko se zdaj ozrem nazaj, vidim spremenjeno pot.
Spremenjeno.
Sem se pravilno odločila?
-Nisem prepričana. -O, ne!
-Polna sem dvomov. -Dvomov.
-O vsem. -O vsem.
Sem se pravilno odločila? Nisem prepričana.
Kaj boš?
Ne vem. Ne vem.
Ne vem, kam bi rada šla.
Kam greš?
-Kam bi rada šla. -Kam greš?
-Ne vem. -Ne veš.
-Kam bi šla. -Kam?
Kam bi rada šla.
Ne!
To ni prav.
-Sem se izgubila? -Izgubila. Izgubila.
-Ujeta sem. -Ujeta. Ujeta.
Na pomoč!
Res? Ko bi mi prav prišlo, pa ni odmeva?
Prav.
Kmalu bomo tam.
-Misliš, da je še kak dober sedež prost? -Nehaj že s temi sedeži!
Na pomoč!
Gremo, Wembley.
Mislim, da sem nekaj slišal.
Dobro. V redu je. Dihaj.
Dihaj.
Saj bo šlo. Vso noč si imela prav.
-Vso noč si imela prav. -Tako je!
Tako je.
Toda ali je to prav?
Ker se nisem zmenila za dejanske podatke,
sem zašla v to dvorano in sem v težavah.
Pa si le dojela.
Mogoče je čas za čustva in čas za dejstva.
Tako je.
Hotela sem imeti prav
in nisem prisluhnila ničemur, kar se mi ni zdelo prav.
Tako se govori!
Zdaj pa sem se izgubila in ne bom več videla prijateljev.
Razen, če mi pomagate.
-Jasno! -Vsekakor.
Spregledala si. To smo hoteli.
-Na pomoč! -Na pomoč!
Na pomoč!
Mokey je! Kopljite!
Mokey? O, ne!
Umaknimo kamne. Kmalu bomo tam!
-Previdno! -Dajmo!
-Na pomoč! -Dajmo!
-Mokey! -Mokey!
Mokey, našli smo te.
Vrnili ste se pome. Tako trmasta sem bila.
Skušali ste mi dopovedati, a nisem poslušala.
Zaradi odmevov misliš, da imaš prav, a ko spregledaš, je prepozno.
-In potem… -Mokey.
Saj bi rada govorila o tem,
toda če ne pohitimo, bomo zamudili mergle.
-Saj res. -Pomagali ti bomo.
-Pridi. -Primi me.
Bucika, upam, da si pripravila opravičilo,
saj redkve zagotovo ne…
Tu rastejo redkve.
Vedela sem!
Mejdun. Niso krasne?
Odkar znam zmleti redkev v prah za izdelavo duzerskih paličk,
sem mislil, da vem, kje vse rastejo.
Zdaj vidim, da moramo stare domneve osvežiti z novimi dejstvi.
Jaz tebi dolgujem duzersko opravičilo.
Ničesar mi ne dolgujete.
Opravičujem se!
Hvala, Arhitekt.
Madoniš. Je že v redu.
Vsi odhajajo.
Zamudili smo.
Bilo je vrhunsko! Kje ste bili?
-Hranil sem vam sedeže v prvi vrsti. -Sedeži!
Tako zelo mi je žal.
V redu je. Poguba je neizogibna.
Vse to je v bistvu brez pomena.
Oh, ta mergelska kraljica. Ob njej se spet počutim kot stoletnik.
Lepa je.
Ja. Lepa predstava, kajne?
Ne.
Menda je niste zamudili.
-Zamudili smo jo. -Ne govorite tega!
Pojdimo domov.
Škoda. Tako redko se zgodi.
Mehurčki. Poglejte mehurčke!
-Kaj? -Kaj?
Imam občutek, da se bo zgodilo nekaj…
Spet ti občutki. Najbrž ni nič.
Nekaj se dogaja.
Ja.
Fragelska knjiga dejstev tega ne omenja.
-Prihaja. -Vau.
Moja kraljica, vrnila si se!
Seveda. Čas je za glavni dogodek.
Pa ne govorim o tebi beli lepotec.
Ujemi me, Henček.
Tega ni videl še noben fragel.
Vsi kar odidejo po migracijskem plesu.
Temu bo ime Hergel.
Prihaja Dergel. Fergel in Bergel.
In Lovro.
Vau.
Bistvo mesečeve migracije je…
Rojstvo nove generacije. Ja.
Pod svetlobo modre lune
pozdravimo novo ljubezen,
nove zgodbe, novo moč in novo lepoto.
Luna, luna, čarobna svetloba,
dotakni se nas nocoj, beloba.
Kmalu, kmalu, globoko in svetlo,
lepo spi, mirno in prijetno.
Pridi k nam zdaj, pridi k nam.
Sveti na nas zdaj. Sveti na nas.
Sveti na nas zdaj.
Pridi, pridi.
Pridi.
Če ne bi bilo tebe, bi zamudili to, Mokey.
Henček, dopolni Fragelsko knjigo dejstev.
Takoj.
Čisto vsakič.
Tokrat sem sam kriv.
Dejstva so pomembna, a ti opaziš marsikaj, kar mi spregledamo.
Prisluhni si.
Hvala, bom.
Kdo ima najboljše sedeže?
Oj, luna!
Tvoja svetloba.
Pridi in sveti.
Sveti na nas zdaj.
Sveti na nas
zdaj.
Ja!
Neverjetna noč, ne, Wembley?
Wembely?
Wembley.
Nekaj velikega se dogaja. Zbudi se.
Zobnik, pasji priboljški.
Oprosti, nahecala sem te.
To ni bilo lepo.
Želvice se valijo. Tega ne smeš zamuditi.
Poglej, kako šibajo!
Spremljava rojstvo nove generacije.
Slišim vaju.
Prevedla Nena Lubej Artnak