Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke
Dirbk, dirbk, bėdas pamiršk
Šokiai ir dainos palauks
Tegul fragliams linksma būna
- Mes esam Gobas. - Mokė.
- Vemblis. - Būberis.
Redė!
Jaunyli!
Sveiki!
Mano ridikėlis.
Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke Čia, Fraglių Roke
Čia, Fraglių Roke.
Kaip man patinka vaikščioti naktimis, ypač kai nepamenu, kaip išėjau.
Pala. Aš sapnuoju?
Labas vakaras, milžiniškas kalbantis ridikėli.
Ar aš sapnuoju?
Ar tai atsakytų į tavo klausimą?
Nelabai.
Pala. Miegoti nuėjau išsileidusi plaukus,
o dabar jie - surišti.
Taip, aha. Aš sapnuoju.
Ei! Ar pasiruošusi išgirsti kai ką gražaus?
- Taip. - Labai gražaus?
Labai taip.
Gerai. Štai.
Nutiks kai kas labai svarbaus.
Nutiks kai kas labai svarbaus!
Moke, nutiko kai kas labai svarbaus.
- Tu mane pažadinai. - O, ne.
Žinoma, svarbu,
nes žinau, kad miegas tau suteikia labai daug energijos.
Bet ne, kalbu apie kai ką kita.
Kai ką tikrai labai svarbaus.
Jaučiu.
- Gerai, jėga. Žinai, ką aš jaučiu? - Ką?
Miegą.
Fraglių ragas! Vyksta kažkas svarbaus.
Eime!
Ei, bičiuliai! Neblogai, ką?
Vidurys nakties, o mes dar ne lovoje!
Tikrai vyksta kažkas svarbaus.
Vembli. Aš žinau.
Ir jau kurį laiką žinojau.
Nepamiršk, Vembli, „svarbus“ nereiškia „geras“.
Todėl nesakome „Svarbus rytas“.
Gerai. Dėmesio, visi fragliai.
Tai - Seniausias fraglis pasaulyje. Įsižiūrėkit.
- Taip. - Atsiprašau. Atleiskit.
- Praleiskit. - Sveika, Ronda.
Praleiskit.
Sukviečiau jus visus čionai,
nes netrukus įvyks kai kas svarbaus.
Taip ir žinojau.
Mano fragliai, kartą per šimtmetį įvyksta nuostabus dalykas.
Ir jį mačiau tik aš, nes esu labai, labai, labai,
- labai, labai… - Senas.
Pats žinau.
Kas čia?
Ne, aš rimtai, Henče. Kas čia? Pamiršau.
Tai - Merglų mėnulio migracija.
Tai bent! Kietai.
Pats žinau!
Fraglių faktų lapuose,
kuriuos patvirtino ištisos fraglių kartos, parašyta,
jog šiąnakt merglai sušoks įspūdingą Mėnulio migracijos šokį.
Henče, išlaikyk jų susidomėjimą.
Pasakyk, kad kai kurie merglai turi 12 uodegų. Taip!
- Bet tai - netiesa, pone. - Taip.
Faktai - svarbu.
Ar kiti girdite? Aš to neįsivaizduoju?
Aš girdėjau.
- Na, bet ši naktis - ypatinga. - Taip.
Šis įvykis nutinka tik kartą per šimtmetį…
- Taip. - …kai pateka Mėlynasis Mėnulis.
- Kur tas mėnulis? - Buvo čia.
Tikėjomės ne to, a?
Sveikas, Mėlynasis Mėnuli.
Koks tu gražus.
Nešk savo storą užpakalį vidun.
Tavo gaspačas šąla.
Gaspačas.
Labai mėgstu gaspačą. Jau ateinu, Ma!
Ateinu, ateinu, ateinu Gaspačas jau laukia manęs
Štai jis!
Henče, laukiame didžiojo pranešimo.
Neabejoju, kad eisime į Merglų urvą
stebėti Merglų mėnulio migracijos.
Visi eisime į Merglų urvą
stebėti Merglų mėnulio migracijos.
O, taip!
Mokė! Mokė! Mokė!
Atleisk. Pastaruoju metu mano nuojauta labai sustiprėjusi.
Labai daug dalykų nujaučiu.
- Gerai. - Ką gi, eime.
Kelias laukia tolimas, nepraleiskime reginio.
Taip.
Asmeniškai aš nekantrauju pamatyti savo gyvenimo meilę -
merglų karalienę.
Ji tokia pat gracinga vandenyje, kaip aš - sausumoje.
Man viskas gerai.
Man viskas gerai. Viskas gerai.
Taigi, kelias į Merglų urvą - sudėtingas.
Visi, pasiimkite žemėlapį.
Puiki mintis.
Tiesą sakant, man jo nereikia.
Vos atsibudusi, aš jau žinojau, kas mūsų laukia.
- Paimsiu vieną mums abiem. - Gerai.
Labai ačiū. Taip.
Moke?
Žemėlapiuose informacija tikra.
Gobai. Jei jauti poreikį sekti išorinį žemėlapį,
viskas gerai.
O aš jaučiu, jog turiu sekti savo vidinį žemėlapį.
Aišku.
- Mano mielas drauge. - Ačiū.
Mėnulio migracija! Merglų karalienė!
Mėnulio migracija.
Ką gi, draugai. Leiskimės į kelią. Noriu sėdėti kuo arčiau.
Nebūtinai pirmoje eilėje, nes tai būtų savanaudiška.
Tačiau labai gerose vietose.
Galiu sėdėti trečioje eilėje, centre, na gal truputėlį į šoną.
- Alio! Eime! - Taip, teisingai. Eime.
- Palaukit! - Mes vėluojam!
- Palikau savo ridikėlių vėrinį. - Ir kas?
Ši svarbi diena prasidėjo nuo sapno su ridikėliu…
Būtinai noriu pasiimti. Aš greitai.
Moke…
Kauki prieš mėnulį, Sproketai?
Aha, o kai tie balandžiai pavogė mano sumuštinį, nė neamtelėjai.
Nori pažiūrėti, ką veikiu? Tuomet ateik čia.
Ir… pažiūrėk.
Suprantu. Šiąnakt, šviečiant pilnačiai,
jūrų vėžliukai išsiris ir per smėlį
eis savo mažytėmis kojytėmis.
Galėsime pažiūrėti,
nes turime naują droną!
Ką gi. Eime.
Pasiskolinau iš mokyklos. Jis skirtas naktinei žvalgybai.
Ei, žiūrėk, ką matau.
Kokie meilučiai, prieš nosį.
Ei, tas bičiulis ant tavęs loja.
Gerai, turbūt nesupranti, jog tai - mes.
Į paplūdimį.
Kaip smagu.
Žinai, ką? Nederėjo man tavęs kritikuoti.
Būtent kaukdamas parodai, kaip tai smagu.
- Tylos! - Atleiskit, ponia Šimelfiniene.
Mėnulio migracija jau čia pat!
Trepsėkit kojomis kaip merglų pelekais!
Trept, trept, trept, trept!
- Mėnulio migracija tuoj prasidės. - Greičiau. Visi jau nuėjo.
Rede, kvėpuok. Viskas gerai.
Vėluojame, nes turėjai persirengti.
Atleiskit. Norėjau apsirengti taip, kaip sapne.
Turėjau pasiimti ridikėlių vėrinį. Ar gražus?
Negražus.
- Žinai, kodėl? - Kodėl?
Nes jis - nuostabus!
Vaje!
Tokiu metu aš jau visada miegu, o dabar visai nesijaučiu pavargęs.
Žemėlapyje nurodyta, jog turime eiti ten.
Taip,
bet nuojauta man sako, jog reikėtų eiti čia.
Ką?
Taip tik atsidursi juodoj skylėj, kuri vadinasi „Aido urvu“.
Todėl sakau: „Ne, ne, ne, ne, ne.“
Jaučiu tave, Būberi.
- Nes stovi man ant kojos. - Atleisk.
Klausyk, mano nuojauta šiandien labai stipri,
ir ji sako, kad turėčiau ja pasikliauti. Aišku?
Negaliu.
Eisime, kaip parodyta žemėlapyje, t. y. teisingu keliu!
Nepraleisiu Merglų mėnulio migracijos,
apie kurią sužinojau vos prieš valandą,
bet išprotėsiu, jei nepamatysiu!
Gerai. Na, kaip sako mano dėdė Metas,
kartais reikia eiti savo keliu.
Man nepatinka, kad jį priminei.
Pažiūrėsim, kas ateis pirmiau,
senamadžiai žemėlapių fanatikai.
Nueisiu taip anksti,
Kaip gražu.
Kur mes važiuojam vidury nakties, Pleištele?
Aš dar miegu.
- Pyptelėk, kad miegai išsilakstytų. - Gerai.
Nieko sau!
Pone, radau vandens, kurio anksčiau ten nebuvo.
Manau, tai reiškia, jog netoliese turėtų būti ridikėlių.
Kalk ant stabdžių.
Ačiū. Būtų buvę dramatiškiau, jei aš būčiau vairavęs.
Kokie dar ridikėliai?
Tie, kuriuos sutriname ir paverčiame gudragalvių lazdelėmis savo statiniams?
Na, taip. Tie ridikėliai.
Nesąmonė.
Ridikėliai čia niekad neaugo, faktas kaip blynas.
Vaje, aš dievinu faktus.
Štai tau dar vienas. Matai, kaip juos mėgstu?
Pone, gavusi naujos informacijos beveik neabejoju,
jog rasime ridikėlių.
O jei klystu, sulauksite iš manęs Didžiojo gudragalvių atsiprašymo.
DGA?
Sutarta.
Ar neprieštarausi, jei likusią kelio dalį niūniuosiu?
Nuostabu. Dainuok su manim, jei žinai žodžius.
O ši vieta turi aurą.
Galėčiau čia tapyti.
Galėčiau šokti.
Ar man apsigyventi čia?
Nea. Man tik šiaip smagu.
Bet negaliu patikėti, kad mano draugai manimi nepatikėjo.
Jie klysta.
Taip. Čia - teisingas kelias.
Teisingas kelias.
Kaip man patinka ši vieta!
Be galo patinka!
Be galo.
Savuoju keliu aš žengiu Atgal nesižvalgau
Jaučiu, jaučiu Kad einu teisingu keliu
Pirmąkart abejonių neturiu
Pirmą kartą žinau Kur aš einu
Nežinau, ką ten kalba Draugai mano
Pasirinkimas mano Be abejo teisingas
Pirmąkart aiškiai žinau
Pirmą kartą abejonių nėra
Kur aš einu
Geros vietelės, laukite mūsų.
Jau netoli.
Matau, jog artėjame prie Pavojingosios įdaubos.
Pavojingosios įdaubos? Nekaip skamba.
Ir viskas?
Taip, taip.
Parašyta, jog ji pavojinga tik gudragalviams.
Praleiskit.
Sveiki, gudragalviai.
Ir vėl ta gudragalvių įduba.
- Gerai, kad tik tiek tesusižeidei. - Po trijų minučių kad būtum darbe.
Jei nestatysiu, kas tuomet būsiu?
Nelygus kelias. Važiuojam.
Kas negerai, Vembli?
Tik jaudinuosi dėl Mokės.
Juk pažįsti Mokę. Ji eina savo keliu.
Žinai, mano dėdė Metas atsiuntė man atvirlaiškį.
Gal pasijusi geriau, jei paskaitysiu?
Būdamas su tavim visuomet geriau pasijaučiu.
- Ir aš su tavim. - Ne, aš su tavim.
- Nea, aš su tavim. - Ne. Aš su tavim.
- Aš su tavim. - Gerai.
Ne, aš su tavim!
Einam ir kalbamės. Einam ir kalbamės.
„Brangus sūnėne Gobai ir draugai…“ Čia ir jums.
Neseniai aptikau labai raminantį dalyką -
kvaili padarai yra priversti suktis nesibaigiančiu žiedu,
vadinamu slidumynu ar panašiai.
Kas negerai? Jie gimė su ašmenimis ant pėdų.
Vargšeliai net klykė iš siaubo.
Laimei, buvau šalia ir pagelbėjau tiems vargšeliams.
Pažiūrėk, įmantrus drauge.
Išsilaisvinkit, kvaili padarai! Nebūtina visiems čiuožti viena kryptimi!
Kad būtum matęs mane, Gobai. Judėjau nuostabiai.
Visi buvo labai man dėkingi
ir uždarė mane į kažkokią apdovanojimų dėžutę.
Galvojau, jog išlaisvinau juos, tačiau pasirodė jų nuožmusis pagrobėjas.
Milžiniškas monstras ant slidžių.
Aš nesibodėjau susitikti su tuo monstru akis į akį.
Ateinu!
Vienui vienas pažabojau ir prisijaukinau tą žvėrį.
Ir apsukau garbės ratą, norėdamas parodyti kvailiems padarams,
kad jie - laisvi.
Jau ramu. Nėra ko jaudintis.
Aš tikrai jiems labai patikau.
Kad nepamirštumėt mano drąsos, siunčiu jums gabalėlį slidumyno.
„Tegul jis primena jums, kad likimas šypsosi tiems,
kurie nebijo eiti savo keliu.
Myliu, tavo dėdė Metas Keliauninkas.
P. S. Žinau, jog pasiilgai manęs.“ „P. P. S. Ir aš savęs pasiilgčiau.“
Tai bent. Nekantrauju pamatyti tą slidumyną, Vembli.
Taip.
Turbūt pasimetė.
Taip. Bet kaip sakiau, Vembli, Mokė tiesiog eina savo keliu.
Kaip man čia patinka.
Bet nenoriu praleisti Merglų mėnulio migracijos.
Praleisti.
Taip. Nenoriu praleisti.
Nenoriu.
Taip, gerai. Gerai.
Nesuprantu tos auros. Kažkaip neramu.
Neramu.
Gal tas žemėlapis vis dėlto neklydo.
Žinot, ką?
Aš verčiau jau eisiu lauk iš čia.
Lauk iš čia.
- Į kurią pusę? - Į kurią pusę?
Bet dabar kai pažvelgiu atgal Kelias jau ne tas
Jis pasikeitęs
Ar pasirinkau teisingai?
- Pasvarstysiu dar - O, ne!
- Jau nebežinau - Nebežinau
- Nieko neišmanau - Nieko neišmanau
Ar gerai pasirinkau? Pasvarstysiu dar
Ką tu darai?
Aš nežinau Aš nežinau
Kur aš einu
Kur eini?
- Kur aš einu nebežinau - Kur tu eini?
- Aš nebežinau - Nebežinau
- Kur einu - Kur eini?
Kur einu nebežinau
Ne!
Taip negerai.
- Aš pasiklydau? - Pasiklydau.
- Įstrigau. - Įstrigau.
Padėkit!
Rimtai? Šitam aido tai nėra? Tada, kai jo reikia?
Gerai.
Jau beveik atėjom.
Taip. Manote dar gausime geras vietas? Ar…
Liaukitės apie tas vietas!
Gelbėkit!
Vembli, nagi. Eime.
Rodos, kažką girdėjau.
Gerai. Viskas gerai. Tik kvėpuok.
Kvėpuok.
Arba galvok apie ką nors. Tau nieko nenutiko visą naktį.
- Buvai teisi visą naktį. - Teisi!
Teisi.
Bet ar teisinga?
Nes nekreipiau dėmesio į patikimą informaciją,
tad atsidūriau aido urve ir patekau į bėdą.
Dabar kita kalba.
Galbūt kartais reikia kliautis jausmais, o kartais - faktais.
Teisingai.
Gal taip labai norėjau būti teisi,
jog nenorėjau girdėti to, dėl ko pasijusčiau neteisi,
net teisingų dalykų.
Žinoma!
O dabar pasiklydau ir galbūt jau niekad nebepamatysiu savo draugų.
Nebent jūs man padėsite.
- Taip. - Žinoma.
Tave aplankė nušvitimas, tik to mes ir norėjome.
- Padėkit! - Padėkit!
Padėkit!
Tai - Mokė! Kasam!
Moke? O, ne!
Patraukim tuos akmenis.
Tuojau!
- Atsargiai! - Nesustokit!
- Padėkit! - Greičiau, greičiau!
- Moke! - Moke!
Moke, tu nebepasiklydai.
Jūs grįžote manęs. Buvau tokia užsispyrusi.
Visi stengėtės pasakyti man tiesą, bet aš neklausiau.
Aido urvuose atrodo, jog esi teisus,
bet kai supranti, jog klydai, jau būna per vėlu.
- O tuomet… - Moke.
Tikrai norėčiau apie tai pakalbėti,
bet jei nepaskubėsime, nepamatysime merglų.
- Taip. - Mes tave iškelsime.
- Nagi. - Čiupk mano ranką.
Pleištele, tikiuosi, jau paruošei Didįjį gudragalvių atsiprašymą,
nes čia tikrai nėra jokių…
Čia yra ridikėlių.
Taip! Aš taip ir žinojau!
Kokie gražūs, tiesa?
Kol dar moku sutrinti ridikėlius į puikius miltelius, iš kurių
darome gudragalvių lazdeles, galvojau, tikrai žinau visas vietas, kur jie auga.
Pleištele, tavo dėka supratau, kad reikia atsižvelgti ir į naują informaciją.
Tad esu tau skolingas Didįjį gudragalvių atsiprašymą.
Nieko tu man neskolingas.
Atleisk!
Ačiū, Architekte.
Varge. Tikrai nėra už ką.
Visi jau išeina.
Nespėjome.
Nuostabus reginys! Kur jūs buvot?
Buvau užėmęs vietas pirmoje eilėje.
Vietos!
Aš labai, labai, labai atsiprašau.
Nieko tokio, Moke. Visko būna.
Viskas galiausiai vis tiek neturi prasmės.
Ta merglų karalienė
privertė mane vėl pasijusti šimtamečiu.
O ji visai graži.
Taip. Neblogas reginys, tiesa, jaunieji fragliai?
Ne.
Tik nesakykit, jog nepamatėt.
- Nepamatėm. - Sakiau, nesakykit!
Eime namo.
Kaip gaila. Tai nutinka taip retai.
Pažvelkit į tuos burbulus.
Pažvelkit į burbulus!
- Ką? - Ką?
Jaučiu, kad kažkas nuostabaus…
Vėl aš apie tai, ką jaučiu. Tai turbūt nieko nereiškia.
Čia kažkas vyksta.
Taip.
Fraglių faktų lapuose apie tai neparašyta.
- Štai ji. - Nieko sau.
Tu grįžai, mano karaliene.
Žinoma, grįžau. Metas pagrindiniam įvykiui.
Ir kalbu ne apie tave, sidabrinis lapine.
Laikyk mane, Henče.
Joks fraglis nėra to matęs, kas tai bebūtų.
Po Migracijos šokio visi paprastai išeina.
Šitą pavadinsime Herglu.
O čia - Derglas…
ir Laris.
Tai bent.
Tai Merglų mėnulio migracija reiškia…
Naujos kartos gimimą. Taip.
Šviečiant Mėlynajam Mėnuliui,
pasveikiname naują meilę,
naujas istorijas, naują stiprybę ir naują grožį.
Mėnulio stebuklinga šviesa
Ateiki ir palieski Gyvenimus mūsų šiąnakt
Tokia ryški ir gili
Miegok ramiu giliu miegu
Ateiki pas mus Ateiki
Pašvieski mums Pašvieski
Pašvieski mums
Nagi, nagi
Nagi
Nieko sau. Jei ne tu, Moke, nebūtume viso to pamatę.
Henče, įrašyk tai į Fraglių faktų lapus.
Tuojau.
Kiekvieną kartą.
Tikrai, šįkart kaltas aš.
Moke, faktai - svarbu,
bet tu pastebi tai, ko daugelis mūsų nepastebime.
Reikia į tai atsižvelgti, e?
Ačiū, Gobai. Atsižvelgsiu.
Kas dabar gavo geriausias vietas?
Mėnuli, taip
Tavoji šviesa
Ateik ir pašvieski
Pašvieski mums
Pašvieski
Mums
Taip!
Kokia nuostabi naktis, a, Vembli?
Vembli?
Vemblis.
Vyksta kažkas svarbaus. Sproketai, pabusk.
Sproketai, šviežutėliai skanukai.
Atleisk, apie skanukus pamelavau.
Negražiai padariau.
Ritasi vėžliukai. Norėjau, kad pamatytum.
Žiūrėk, kokie vėžliukai!
Ar gali patikėti, jog stebime naujos kartos gimimą?
Aš girdžiu.
Išvertė Akvilė Katilienė