"הרחיקו את הצרות בריקוד
דאגות נועדו ליום אחר
תנו למוזיקה להתנגן
בפרוגל רוק
הרחיקו את הדאגות בעבודה
ריקודים נועדו ליום אחר
תנו לפרוגלים לשחק…"
אנחנו גובו. -מוקי.
ומבלי. -בובר.
רד!
ג'וניור!
שלום!
אוי. הצנונית שלי!
"הרחיקו את הצרות בריקוד
דאגות נועדו ליום אחר
תנו למוזיקה להתנגן
בפרוגל רוק בפרוגל רוק."
- הפרוגלים: בחזרה לפרוגל רוק -
בפרוגל רוק.
אח. אני אוהבת טיולי לילה, במיוחד כשאני לא זוכרת שיצאתי לדרך.
רגע. אני חולמת?
ערב טוב, צנונית מדברת ענקית.
אני חולמת?
זה עונה על השאלה שלך?
לא ממש.
רגע, רגע. השיער שלי היה פזור כשהלכתי לישון
ועכשיו הוא אסוף.
בסדר, כן. אני חולמת.
היי, את מוכנה לשמוע משהו מדליק?
כן. -מדליק מאוד?
כן מאוד.
בסדר. הנה זה בא.
משהו גדול עומד לקרות.
משהו גדול עומד לקרות!
מוקי, משהו גדול קרה.
הערת אותי. -לא, לא.
כלומר, מובן שזה גדול,
כי אני יודעת כמה שינה מתדלקת את הנפש האנרגטית שלך.
אבל לא, אני מדברת על משהו אחר.
משהו גדול מאוד.
אני מרגישה את זה.
בסדר, אחלה. את יודעת מה אני מרגישה? -מה?
שינה.
צופר הפרוגלים! משהו גדול קורה.
קדימה!
חברים, נכון שזה מגניב?
אמצע הלילה ואנחנו לא במיטה!
משהו גדול בטח קורה.
ומבלי. אני יודעת.
אפשר להגיד שאני יודעת כבר זמן מה.
זכור, ומבלי. "גדול" זה לאו דווקא "טוב".
זו הסיבה שלא אומרים "בוקר גדול".
בסדר, הקשיבו, כל הפרוגלים.
זה הפרוגל הזקן בעולם. בואו נתקרב.
כן. -סליחה. תסלחו לי.
אני עוברת. -היי, רונדה.
אני עוברת.
זימנתי את כולכם לכאן
כי משהו גדול עומד לקרות.
ידעתי.
פרוגלים שלי, פעם בדור מתרחש אירוע מדהים.
אני היחיד שראה אותו, כי אני כל כך… כל כך…
כל כך… -זקן.
אני יודע.
מה האירוע?
לא, ברצינות, הנצ'י. מה האירוע? שכחתי.
זו נדידת ירח המורגל.
וואו. זה נשמע מגניב.
ידעתי!
לפי עלון העובדות של הפרוגלים,
שנבדק על ידי דורות רבים של פרוגלים,
הלילה יבצעו המורגלים ריקוד נדידת ירח מרהיב.
פססט. הנצ'י, תמשיכי לרגש אותם.
תגידי להם שלחלק מהמורגלים יש 12 זנבות. כן!
אבל זה לא נכון, אדוני. -כן.
לעובדות יש משמעות.
עוד מישהו שומע אותם? הם לא רק בתוך המלפפון החמוץ שלי?
אני שמעתי אותם.
בכל אופן, זה הוא הלילה. -כן.
האירוע הנדיר הזה מתרחש פעם בדור…
כן. -במהלך ירח כחול.
איפה הירח? -הוא היה שם קודם.
מאכזב קצת, מה?
שלום, ירח כחול.
אתה יפהפה.
תיכנס, מפלץ טוסיק.
הגספצ'ו של לפני השינה שלך מתקרר.
גספצ'ו.
אני מת על גספצ'ו. אני בא, אימא.
אני בא לאכול את הגספצ'ו שלי
הנה הוא!
הנצ'י, תכריזי את ההכרזה הגדולה.
בטח נלך למערת המורגלים
לראות את נדידת ירח המורגל.
כולנו נלך למערת המורגלים
כדי לראות את נדידת ירח המורגל.
יש!
מוקי! מוקי! מוקי!
סליחה. אני פשוט קצת מחוברת לאחרונה.
אני יודעת המון דברים.
בסדר. -בסדר, בואו נצא לדרך.
הדרך ארוכה מאוד ולא כדאי שנפספס את זה.
כן.
אישית, אני נלהב מאוד לפגוש את אהבת חיי הגדולה…
מלכת המורגלים.
היא חיננית במים באותה המידה שאני חינני על היבשה.
אני בסדר.
אני בסדר, אני בסדר.
הנתיב למערת המורגלים קשה.
כולם, קחו מפה.
רעיון טוב.
אני לא צריכה מפה.
אני ממש מרגישה דברים מאז שהתעוררתי.
אז אני אקח מפה בשביל שנינו. -טוב.
תודה רבה. כן.
מוקי.
במפות יש מידע אמיתי.
גובו. אם אתה מרגיש צורך ללכת בעקבות המפה החיצונית שלך,
אני תומכת בזה.
אני פשוט נמצאת במקום שאני צריכה ללכת בעקבות המפה הפנימית שבי.
בסדר.
אתה המצחיקון הקטן שלי. -תודה.
נדידת ירח! מלכת המורגלים!
נדידת ירח!
בסדר, חברים. בואו נצא לדרך. אני רוצה להשיג מקומות טובים.
לא הכי טובים, כי זה יהיה אנוכי.
אבל טובים מאוד,
שורה רביעית, בדיוק באמצע, אבל טיפה הצדה.
הלו! בואו נזוז! -כן, בסדר. קדימה.
רגע! -אנחנו מאחרים.
הותרתי את מחרוזת הצנוניות שלי במערה. -אז מה?
חלום הצנונית שלי התחיל את כל היום הגדול הזה ו…
אני רוצה אותה מאוד. זה לא ייקח זמן רב.
מוקי…
מיילל לירח, ספרוקט?
בסדר, אבל כשהיונים גנבו את הכריך שלי, לא אמרת מילה.
רוצה לראות מה אני עושה? אז בוא לכאן
ושים… לב.
אני יודעת, נכון? הלילה, לאורו של הירח המלא,
צבי ים שאך בקעו יחפרו ויצאו מהחול
וירוצו על הסנפירים המתוקים שלהם.
ואנחנו נוכל לראות הכול בשידור ישיר
בזכות הרחפן החדש שלנו!
בסדר. בוא.
שאלתי את זה מבית הספר. זה מיועד לטיסות לילה.
היי, תראה מה מצאתי.
כמה חמודים בשעה 12:00.
היי, הבחור הזה נובח עליך.
בסדר, אני כבר לא בטוחה שאתה קולט שאלה אנחנו.
קדימה, אל החוף.
זה מרגש מאוד.
אתה יודע מה? טעיתי כשמתחתי עליך ביקורת.
יללות הן הדרך היחידה לבטא את מידת הריגוש של זה.
שקט! -סליחה, גברת שימלפיני.
נדידת הירח עומדת להתחיל!
נופפו בכף הרגל כמו בסנפיר של מורגל.
נופפו, נופפו, נופפו.
נדידת הירח עומדת להתחיל! -מהר! אנחנו מאבדים את האחרים.
רד, תנשמי. הכול בסדר.
אנחנו מאחרים כי היית צריכה להחליף בגדים.
סליחה, רציתי להתלבש כמו בחלום שלי.
והייתי זקוקה מאוד למחרוזת הצנוניות שלי. אתם מחבבים אותה, דרך אגב?
אני לא מחבב אותה.
את יודעת למה? -למה?
כי אני אוהב אותה!
איזה קטע!
מעולם לא הייתי ער בשעה מאוחרת כל כך, ואני לא עייף בכלל.
ובכל אופן, לפי המפה צריך ללכת לכיוון הזה.
כן, אבל…
משהו אומר לי שזו הדרך.
מה?
הדרך שאת רוצה ללכת בה מסתיימת בגוש שחור וערפילי ששמו "תא ההדים".
ולי זה אומר, "לא, לא, לא."
אני מרגישה אותך, בובר.
בעיקר כי אתה דורך על הרגל שלי. -סליחה.
תשמעו, האינטואיציה שלי מדברת אליי כל היום,
והאינטואיציה שלי אומרת לי להמשיך ללכת בעקבות האינטואיציה שלי, בסדר?
אני לא יכולה. אני לא יכולה.
אנחנו נלך בדרך שהמפה מראה. כלומר, בדרך הנכונה!
לא אפספס את נדידת ירח המורגל,
דבר שלא ידעתי עליו עד לפני שעה,
אבל שאתחרפן לגמרי אם לא אראה אותו!
בסדר, אז… כמו שדוד שלי מאט אומר תמיד,
לפעמים עליך ללכת בדרכך.
אני לא מתה על כך שהזכרת אותו.
נראה מי יגיע קודם,
חובבי מפות שכמוכם.
אגיע לשם מוקדם כל כך שהמורגלים עוד יהיו בחימום.
וואו, יפה.
לאן אנחנו הולכים באמצע הלילה, קוטרפין?
אני חצי ישן.
אולי תצפרי כדי לרענן אותי. -בסדר.
בסדר, התעוררתי. עכשיו, מה אנחנו עושים כאן?
אדוני, מצאתי מים במקום שלא היו בו מים בעבר.
אז אני חושבת שזה אומר שיש כאן צנוניות.
תבלמי, בבקשה.
תודה, זה היה הרבה יותר דרמטי אילו אני הייתי נוהג.
מה זאת אומרת "צנוניות"?
כמו הצנוניות שאנחנו טוחנים והופכים למקלות דוזר לבניינים שלנו?
כן, הצנוניות האלה.
מגוחך.
מעולם לא היו כאן צנוניות, וזו עובדה.
בחיי, אני אוהב עובדות. גם זו עובדה.
את רואה כמה אני אוהב אותן?
אדוני, אני בטוחה על פי מידע חדש
שנמצא צנוניות.
ואם אני טועה, אעניק לך התנצלות דוזרית מהדהדת.
הד"מ?
עשינו עסק.
עכשיו, יפריע לך אם אזמזם בהמשך הדרך?
נפלא.
למקום הזה יש וייב.
הייתי יכולה לצייר כאן.
הייתי יכולה לרקוד כאן.
כדאי שאעבור לכאן?
לא. אני פשוט נרגשת.
אבל אני לא מאמינה שהחברים שלי לא האמינו לי.
הם טעו.
הם טעו. הם טעו. הם טעו.
נכון. זו הדרך הנכונה.
הדרך הנכונה. הדרך הנכונה. הדרך הנכונה.
אני אוהבת את המקום הזה!
אוהבת!
אוהבת. אוהבת. אוהבת.
"סוללת דרך משלי, לא מביטה לאחור
סוף כל סוף אני מרגישה שאני בדרך הנכונה
לראשונה, אני בטוחה
לראשונה, אני יודעת לאן אני רוצה ללכת
לאן אני רוצה ללכת
אין לי מושג על מה מדברים החברים שלי
קיבלתי החלטה נכונה, אין לי ספק
לראשונה, זה ברור
לראשונה, אני יודעת
לאן אני רוצה ללכת
לאן אני רוצה ללכת…"
מקומות טובים, אנחנו בדרך.
אנחנו בטח כבר קרובים.
כתוב שאנחנו מתקרבים לירידה המסוכנת.
הירידה המסוכנת? זה לא מוצא חן בעיניי.
זה הכול?
כן.
כתוב שזו ירידה מסוכנת רק לדוזרים.
אני עובר.
היי, דוזרים.
ירידת הדוזרים מכה שנית.
יש לך מזל שלא נפגעת יותר. -תחזרי לעבוד בתוך שלוש דקות.
אם אני לא בונה, מי אני?
נסיעה פרועה, הנה זה בא.
מה קרה, ומבלי?
אני רק דואג למוקי.
טוב, אתה מכיר את מוקי. היא פשוט הולכת בדרך משלה.
תשמע, דוד שלי מאט שלח לי גלויה על זה.
הרגשתך תשתפר אם אקריא לך אותה?
הידידות שלך משפרת את ההרגשה שלי תמיד.
שלך משפרת את שלי. -לא, שלך משפרת את שלי.
לא, שלך משפרת את שלי. -לא, לא. שלך משפרת את שלי.
שלך משפרת. -בסדר.
לא, שלך משפרת.
לדבר תוך כדי הליכה, אנשים. לדבר תוך כדי הליכה.
בסדר. "אחייני היקר גובו וחבריו…" אלה אתם.
לא מזמן נתקלתי במשהו מצמרר,
יצורים מטופשים שנאלצים לנוע במעגל אינסופי
על משהו ששמו "מחליקון מטופש".
הפשע היחיד שלהם הוא שנולדו עם להבים במקום כפות רגליים.
המסכנים זעקו באימה.
למרבה המזל, הגעתי להציל את היצורים המסכנים.
שים לב, ידידי המפואר.
השתחררו, יצורים מטופשים! לא כולכם חייבים לנוע באותו הכיוון!
היית צריך לראות אותי, גובו. נעתי כמו שיר.
כולם העריכו אותי עד כדי כך…
שהכניסו אותי למעין תא תגמול.
חשבתי ששחררתי אותם, אבל השובה האכזר שלהם חזר.
מפלצת מחליקה ענקית.
לא היססתי לתקוף ישירות את המפלצת.
אני בא!
טיפסתי עליה והכנעתי אותה בכוחות עצמי.
ואז עשיתי סיבוב ניצחון כדי להראות ליצורים המטופשים
שהיא כבר לא שולטת במצב.
הכול בסדר עכשיו. אין סיבה לחשש.
הם אהבו אותי מאוד.
וכמזכרת לאומץ שלי, אני שולח לך חלק ממחליקון מטופש.
"תראה בו תזכורת לכך שהגורל מחייך אל אלה
שלא חוששים ללכת בדרך משלהם.
באהבה, דודך מאט המטייל.
נ"ב, אני יודע שאתה מתגעגע אליי. גם אני הייתי מתגעגע אליי."
וואו. אני כבר מת לראות את המחליקון המטופש, ומבלי.
כן.
הוא בטח הלך לאיבוד.
כן. כמו שאמרתי, ומבלי. מוקי פשוט הולכת בדרך משלה.
אני נהנית מאוד כאן.
אבל אני לא רוצה לפספס את נדידת ירח המורגל.
לפספס. לפספס.
כן. אני לא רוצה.
לא רוצה. לא רוצה.
כן, בסדר. בסדר.
אני לא מתה על האווירה הזו. אני מתחילה לדאוג.
לדאוג. לדאוג.
אני מתחילה לתהות אם אולי המפה צדקה אחרי הכול.
אתם יודעים מה?
פשוט אסתלק מכאן.
תסתלקי מכאן. תסתלקי מכאן.
לאיזה כיוון? -לאיזה כיוון? לאיזה כיוון?
"אבל עכשיו, כשאני מביטה לאחור, הנתיב השתנה
הוא השתנה
האם קיבלתי החלטה נכונה?
אני מפקפקת -אוי, לא!
לא, אני כבר לא בטוחה -לא בטוחה
בקשר לדבר -בקשר לדבר
האם קיבלתי החלטה נכונה? אני מפקפקת
מה תעשי?
ואני לא יודעת, ואני לא יודעת
לאן אני רוצה ללכת
לאן את רוצה ללכת
לאן אני רוצה ללכת -מה תעשי?
ואני לא יודעת -לא יודעת
לאן אני רוצה ללכת -לאן תלכי?
לאן אני רוצה ללכת…"
לא!
זה לא בסדר.
אני אבודה? -אבודה. אבודה.
אני לכודה. -לכודה. לכודה.
הצילו!
באמת? בלי הד הפעם? בפעם היחידה שזה יכול היה לעזור?
בסדר.
כמעט הגענו.
כן. אתם חושבים שנותרו מקומות טובים או…
מספיק עם המקומות!
הצילו!
ומבלי, קדימה, בוא נלך.
אבל אני חושב ששמעתי משהו.
בסדר. זה בסדר. תנשמי.
פשוט תנשמי.
את תחשבי על משהו. צדקת כל הלילה.
-נכון.
נכון.
אבל זה באמת נכון?
כי גם התעלמתי ממידע אמיתי
וזה הוביל אותי לתא הדים ועכשיו אני בצרות.
עכשיו את מדברת לעניין.
אולי יש זמן לרגשות וזמן לעובדות.
נכון.
אולי רציתי כל כך להיות צודקת
שלא הקשבתי לכל דבר שגרם לי להרגיש טועה,
אפילו דברים אמיתיים.
לגמרי!
ועכשיו אני אבודה ותקועה ולא אפגוש את החברים שלי שוב לעולם.
אלא אם כן אתם תעזרו לי.
כן. -בהחלט.
ראית את האור וזה כל מה שרצינו.
הצילו! -הצילו!
הצילו!
זו מוקי! תחפרו!
מוקי? אוי, לא.
בואו נזיז את הסלעים האלה.
כבר נגיע!
זהירות! -תמשיכו!
הצילו! -קדימה!
מוקי! -מוקי!
מוקי, נמצאת.
חזרתם לאסוף אותי. אבל הייתי עקשנית מאוד.
ניסיתם להגיד לי את האמת ואני… לא הקשבתי.
תאי הדים גורמים לך להרגיש שאת צודקת,
אבל עד שאת מבינה שאת טועה, את כבר מסובכת מדי.
ואז… -מוקי. מוקי.
אני רוצה מאוד לדבר על זה,
אבל אם לא נזוז, נפספס את המורגלים.
כן, כן. -נעזור לך לעלות.
קדימה. -תפסי את היד שלי.
קוטרפין, אני מקווה שהתנצלות הדוזר המהדהדת שלך מוכנה
כי פשוט אין סיכוי ש…
יש כאן צנוניות.
יש! ידעתי!
וואו, נכון שהן יפהפיות?
מאז שאני יודע לטחון צנוניות לאבקה
כדי להכין מקלות דוזרים, חשבתי שאני מכיר כל מקום שהן צומחות בו.
קוטרפין, לימדת אותי שעלינו להוסיף עובדות חדשות להנחות ישנות.
ועכשיו, אני חייב לך התנצלות דוזר מהדהדת.
אתה לא חייב לי שום דבר.
אני מצטער!
תודה, אדריכל.
אוי, לא. על לא דבר.
אוי, לא. כולם עוזבים.
פספסנו את זה.
זה היה הכי טוב בעולם! איפה הייתם?
שמרתי לכם מקומות בשורה הראשונה.
המקומות!
אני מצטערת מאוד, מאוד.
זה בסדר, מוקי. החורבן הוא בלתי נמנע.
אז כל זה חסר משמעות בשורה התחתונה.
מלכת המורגלים.
היא גורמת לי להרגיש בין 100 שוב.
היא בהחלט יפהפייה.
כן. יופי של מופע, מה, פרוגלים צעירים?
לא.
אל תגידו לי שפספסתם אותו.
פספסנו אותו. -אמרתי לכם לא להגיד לי את זה!
בואו נלך הביתה.
זה חבל. זה קורה לעתים נדירות כל כך.
תראו את הבועות האלה.
תראו את הבועות!
מה? -מה?
יש לי תחושה שמשהו מדהים…
שוב אני מתחילה עם התחושות שלי. זה בטח שום דבר.
באמת קורה משהו.
כן.
זה לא כתוב בעלון העובדות של הפרוגלים.
הנה היא באה. -וואו.
מלכתי, חזרת.
בטח שחזרתי. הגיע הזמן לאירוע הראשי.
ואני לא מדברת עליך, שועל כסוף שכמוך.
תפסי אותי, הנצ'י.
אף פרוגל לא ראה זאת מעולם, לא משנה מה זה,
כולם תמיד עוזבים אחרי ריקוד הנדידה.
לזה נקרא הרגל.
והנה מגיע דרגל. ופרגל וברגל.
ולארי.
וואו.
אז נדידת ירח המורגלים היא בעצם…
לידתו של דור חדש. כן.
לאור הירח הכחול,
אנחנו מקבלים אהבה חדשה,
סיפורים חדשים, כוח חדש ויופי חדש.
"ירח, ירח, אור קסום
בוא וגע בחיינו הלילה
בקרוב, עמוק ובוהק
תישן שינה שלווה הלילה
בוא אלינו עכשיו בוא אלינו
האר עלינו עכשיו האר עלינו
האר עלינו עכשיו
קדימה, קדימה
קדימה."
וואו. היינו מפספסים את זה אילולא את, מוקי פרוגל.
הנצ'י, תוסיפי את זה לעלון העובדות של הפרוגלים.
מייד.
בכל פעם!
באמת, בשלב הזה, זו כבר אשמתי.
מוק, מתברר שעובדות הן חשובות,
אבל את מבחינה בדברים שרבים מאיתנו מפספסים.
אל תתעלמי גם מהם, בסדר?
תודה, גובו. לא אתעלם.
היי, ולמי יש את המקומות הכי טובים עכשיו?
"ירח, כן
האור שלך
בוא והאר
האר עלינו עכשיו
האר עלינו
עכשיו."
כן!
איזה לילה אדיר, מה, ומבלי?
ומבלי?
ומבלי.
משהו גדול קורה. ספרוקט, תתעורר.
ספרוקט, חטיפים טריים.
סליחה שהשתמשתי בתרגיל החטיפים.
זה היה לא לעניין.
אבל הצבים בוקעים. לא רציתי שתפספס.
תראה את הצבים הקטנים הולכים!
היית מאמין שאנחנו עדים ללידתו של דור חדש?
אני עוד שומעת את זה.
תרגום: אסף ראביד