Ze starostí se vytanči,
obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Starosti zažeň prací, tančení nech na jindy.
Nech Fraggláky, ať si hrají.
Gobo, Mokey, Wembley, Boober, Red!
Juniore!
Haló!
Moje ředkvička!
Ze starostí se vytanči, obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Fraggle Rock: Zábava je zpět
Dole ve Fragglí skále.
Miluju noční procházky, hlavně když si nepamatuju začátek.
Počkat. To je sen?
Ahoj, obří mluvící ředkvičko.
Tohle je sen?
Je tohle dostatečná odpověď?
Ani ne.
Večer jsem měla rozpuštěné vlasy a teď jsou v culíku.
Takže je to sen.
Chceš slyšet něco super?
- Jo. - Něco fakt super?
Fakt jo.
No tak jo.
Stane se velká věc.
Stane se velká věc?
Stala se velká věc.
- Vzbudilas mě. - Ale ne. Je to velká věc,
protože vím, jak ti spánek dodává energii.
Ale já myslím něco jiného.
Něco opravdu velkého.
Cítím to.
- Bezva. Víš, co cítím já? - Co?
Spánek.
Fragglí roh! Děje se něco velkého!
Jdeme!
Ahoj! To je bezva, co?
Je noc a nejsme v posteli.
Musí jít o něco velkého.
Wembley, já vím.
Vím to už dlouho.
Velké ale nemusí znamenat dobré.
Proto se neříká „velké ráno“.
Dávejte pozor, Fraggláci.
Nejstarší Fragglák na světě. Jdeme blíž.
- Jo. - Pardon.
- Jdu. - Čau, Rondo.
Procházím.
Svolal jsem vás, protože se stane něco velkého.
Já to věděla.
Fraggláci moji, jednou za generaci se stává výjimečná událost.
Viděl jsem ji jenom já, protože jsem tak hrozně, hrozně,
- hrozně… - Starý.
To přece vím.
O co jde?
Vážně, Henchy, o co jde? Zapomněl jsem to.
Je to Migrace merggláckého měsíce.
Super.
To já přece věděl!
Fragglácká faktografie, jejíž správnost ověřily generace Fraggláků,
říká, že dnes budou Merggláci dělat velkolepý Tanec Měsíční migrace.
Henchy, udržuj je natěšené.
Řekni jim, že Merggláci mají 12 ocasů.
- Jo. - To je lež. Na faktech záleží.
Slyšeli jste to taky? Nebylo to jen v mojí palici?
Já to slyšela.
- Stane se to dnes v noci. - Jo.
Tato vzácná událost se děje jednou za generaci…
- Jo. - …když je modrý měsíc.
- Kde je? - Předtím tam byl.
To je trochu zklamání, co?
Ahoj, modrý měsíčku. Jsi moc krásný.
Haló! Pojď dovnitř, prdelko příšerko.
Vychladne ti tvoje gazpacho.
Gazpacho.
Gazpacho miluju. Už jdu, mámo!
Už jdu, už jdu na gazpacho.
Tamhle je!
Henchy, oznam to.
Určitě půjdeme do Jeskyně Merggláků na tu Migraci.
Všichni půjdeme do Jeskyně Merggláků na Migraci merggláckého měsíce.
Jo!
Mokey!
Promiňte. Mám v poslední době dobrou intuici. Tak nějak toho hodně vím.
- Jo. - Jdeme!
Je to dálka, nechceme o to přijít.
Jo.
Já osobně se moc těším na svoji životní lásku,
na královnu Merggláků.
Je tak elegantní ve vodě jako já na souši.
Dobrý.
Jsem v pohodě. Dobrý.
Cesta do Jeskyně Merggláků je ošemetná.
Všichni si vezměte mapu.
Dobrý nápad.
Já ji nepotřebuju.
Od probuzení všechno tak nějak umím vytušit.
- Já ji vezmu pro nás oba. - Jo.
Díky. Jo.
Mokey?
V mapách jsou informace.
Gobo, jestli potřebuješ hmatatelnou mapu, tak to chápu,
ale já musím následovat tu svoji vnitřní.
Dobře.
- Ty jsi můj srandista. - Díky.
Měsíční migrace! Mergglácká královna! Měsíční Migrace.
Tak se vydáme na cestu. Chci mít dobrá místa.
Ne ta nejlepší, to by bylo sobecké. Ale nějaká moc dobrá.
Třeba ve třetí řadě, a ne úplně vprostřed.
- Haló! Jdeme! - Jo, jdeme.
- Počkejte! - Co?
- Nemám náhrdelník. - No a?
Ten zahájil ten dnešní velký den a…
Moc ho chci. Hned se vrátím.
Mokey…
Vyješ na měsíc?
No tak jo, ale když mi holubi ukradli sendvič, neřekl jsi nic.
Zajímá tě, co dělám? Tak pojď dolů.
A koukej na to.
Super, že? Dnes, když je úplněk,
se mláďata mořské želvy vyhrabou z písku a poběží na těch svých ploutvičkách.
A my to budeme sledovat živě
díky našemu novému dronu!
Tak jdeme.
Je ze školy. Jde s tím létat v noci.
Co tady máme? Roztomilý pár na 12 hodinách.
Hej, on na tebe štěká.
Fakt nevíš, že to jsme my, co?
Vzhůru na pláž!
Je to vzrušující.
Neměla jsem tě kritizovat.
Vyjádřit tohle vzrušení jde jen vytím.
- Ticho! - Pardon, paní Šupinková.
Migrace měsíce začíná! Plácni nohou jako on ploutvema!
Plác, plác, plác, plác!
- Migrace měsíce začíná! - Utíkají nám.
Red, dýchej. Vše je v pohodě.
Jdeme pozdě, protože ses musela převlíct.
Chtěla jsem se obléct jako v tom snu. Ten náhrdelník jsem potřebovala. Líbí?
Ne.
- Víš proč? - Ne.
Líbí se mi moc!
Ty jo!
Tak pozdě vzhůru jsem ještě nebyl. Ani nejsem unavený.
Podle mapy máme jít tudy.
To jo, ale něco mi říká, že to je tamtudy.
Co?
Ta cesta vede do temné Komnaty ozvěn.
To pro mě znamená „ne“.
Chápu tě.
- Ale stojíš mi na noze. - Promiň.
Celý den ke mně promlouvá moje intuice a říká mi, že bych ji měla následovat.
To nejde.
Půjdeme podle mapy. Prostě podle té správné cesty.
Musím to vidět. Sice jsem se o tom dozvěděla teď,
ale zešílím, jestli to neuvidím.
No… Jak říká můj strýc Matt: „Občas musíš jít svojí cestou.“
Nelíbí se mi, že jsi ho zmínil.
Uvidíme, kdo tam bude první, vy jedni mapaři.
Budu tam tak brzo, že se Merggláci budou teprve chystat.
Hezké.
Kam to jedeme? Je noc, Závlačko.
Ještě napůl spím.
- Zatrub, ať se trochu proberu. - Dobře.
Jsem vzhůru. O co tedy jde?
Našla jsem vodu někde, kde nikdy předtím nebyla.
To podle mě znamená, že tam musí být ředkvičky.
Dupni na brzdu.
Kdybych řídil já, bylo by to větší drama. Jak jako ředkvičky?
Myslíš ředkvičky, které meleme a pak z nich stavíme?
Jo, tyhle ředkvičky.
To je k smíchu.
Tady nikdy ředkvičky nebyly. To je prostě fakt.
Miluju fakta. A tohle byl další. Vidíš, jak moc je miluju?
Jsem si díky novým informacím celkem jistá, že je najdeme.
A jestli se pletu, učiním Hlučnou doozeří omluvu.
HDO?
Tak domluveno.
Můžu si po cestě broukat?
Skvělé. Můžeš zpívat.
Je to tady suprové.
Mohla bych tu malovat.
Mohla bych tu i tančit.
Co se sem přestěhovat? Ne. Jen se těším.
Nechápu, že mně mí kamarádi nevěřili.
Pletou se.
Jasně. Tohle je ta správná cesta.
Správná cesta.
Já to tady miluju!
Miluju!
Jdu svou cestou, zpět se nedívám.
Myslím, že správnou cestou vydala jsem se já.
Poprvé jistě vím.
Poprvé prostě vím, kam se vydat chci.
Kam se vydat chci.
Nevím, o čem to kamarádi mluví.
Rozhodla jsem správně, nemám pochyb.
Poprvé je to jasné.
Poprvé prostě vím,
kam se vydat chci.
Kam se vydat chci.
Už jdeme, dobrá místa. Už se musíme blížit.
Tady je prý Děsivá díra.
Děsivá díra? To se mi nelíbí.
To bylo všechno?
Jo, je to děsivá díra jenom pro Doozery.
Procházím.
- Ahoj, Doozeři. - Děsivá díra opět udeřila.
- Mohls dopadnout hůř. - Hned se vrátíš do práce.
- Když nemůžu stavět, jsem k ničemu. - Bude to skákat. Jedem.
- Copak je, Wembley? - Jen mám strach o Mokey.
Znáš ji. Jde si vlastní cestou.
Matt mi na toto téma poslal pohlednici.
- Přečtu ji, bude ti líp? - Mně je líp díky tomu, jaký jsi přítel.
- Ty taky. - Ty.
- Ne, to ty. - Ne, to ty.
- To ty. - Dobře.
Ne, ty.
Můžeme jít a povídat si zároveň.
No… „Drahý synovče Gobo a jeho kamarádi…“ To jste vy.
Nedávno jsem narazil na něco mrazivého.
Divná stvoření někdo nutí pohybovat se v kruhu
na něčem s názvem „kluzárna“.
A co provedli? Narodili se s bruslemi místo chodidel.
Křičeli hrůzou.
Ale byl jsem tam a mohl je zachránit.
Sleduj, kamaráde.
Utečte, divná stvoření! Nemusíte jezdit stejným směrem!
Měl jsi mě vidět. Byl jsem jako baletka.
Všichni mi byli tak vděční,
že mě umístili na odměnnou lavici.
Já myslel, že jsem je osvobodil, ale vrátil se jejich věznitel:
Obří klouzavá příšera.
Neváhal jsem a šel jsem do boje.
Jedu!
Naskočil jsem na ni a sám ji zkrotil.
Pak jsem zajel vítězné kolečko, aby se vědělo, že už nevládne.
Vše bude dobré. Už se nebojte.
Moc jsem se jim zalíbil.
A na památku mé statečnosti vám zasílám kousek kluzárny.
„Je to připomínka, že štěstí přeje těm, co se nebojí jít vlastní cestou.
Zdraví tě cestující strýc Matt.
PS: Vím, že ti chybím. PPS: Já bych si chyběl taky.“
Už se na tu kluzárnu těším.
Jo.
Asi se to ztratilo.
Jo. No jak jsem říkal, Mokey si jde vlastní cestou.
Hrozně moc se tady bavím,
ale Migraci merggláckého měsíce si nechci nechat ujít.
Ujít.
Jo. To nechci.
To nechci.
Jo, dobře.
To se mi moc nelíbí. Mám trochu strach.
Strach.
Říkám si, jestli ta mapa neměla pravdu.
Víte co?
Prostě odtud odejdu pryč.
Pryč.
- Ale kudy? - Kudy?
Zpět se podívám a cesta je jiná.
Jiná.
Rozhodla jsem správně?
- Mám pochybnosti. - To ne.
- Už si jistá nejsem. - Není.
- Ničím. - Ničím.
Rozhodla jsem správně? Mám pochybnosti.
- Co bude teď? - A já nevím a já nevím
a já nevím, kam se vydat chci.
Kam teď?
- Kam se vydat chci. - Kam teď?
- Nevím. Nevím. Nevím… - Neví. Neví. Neví.
- …kam chci. - Kam?
Nevím, kam se vydat chci.
To ne!
Něco tu nehraje!
- Jsem ztracená? - Ztracená.
- Jsem tady uvězněná. - Uvězněná.
Pomoc!
To jako fakt? Teď ozvěna nebude, když se mi to hodí?
Paráda.
Už jsme skoro tam.
Jo, myslíte, že tam zbyla dobrá místa?
Už dost s těmi místy!
Pomoc!
Wembley, pojď, jdeme.
Ale já asi něco zaslechl.
To bude dobrý. Dýchej.
Dýchej.
Něco vymyslíš. Celou noc jsi měla pravdu.
- Celou noc jsi měla pravdu. - Správně!
Správně.
Ale bylo to správně?
Protože jsem ignorovala fakta.
To mě zavedlo do Komnaty ozvěn a teď jsem v maléru.
Konečně jsi prozřela.
Možná je někdy vhodné dát na pocity a někdy na fakta.
Správně.
Chtěla jsem mít pravdu
a neposlouchala nic, co by dokázalo, že ji nemám.
Souhlas!
Teď jsem ztracená a své kamarády už asi nikdy neuvidím.
Pokud mi tedy nepomůžete.
- Jistě. - Jasně.
Prozřela jsi, to jsme chtěli.
- Pomoc! - Pomoc!
To je Mokey! Kopejte!
Mokey? Ale ne!
Odděláme je.
Budeme tam cobydup!
- Opatrně! - Dál!
- Pomoc! - Jedem!
- Mokey! - Mokey!
Mokey, už nejsi ztracená!
Přišli jste pro mě. Byla jsem tvrdohlavá.
Říkali jste mi pravdu a já neposlouchala.
Komnaty dávají pocit, že máte pravdu, a než vám dojde, že ne, je pozdě.
- A pak… - Mokey, fakt si o tom chci popovídat,
ale jestli si nepohneme, propásneme ty Merggláky.
- Jasně. - Pomůžeme ti.
- Pojď. - Chyť se mě.
Závlačko, doufám, že máš připravenou Hlučnou doozeří omluvu,
protože tady v žádném případě ne…
Jsou tady ředkvičky.
Já to věděla! Je to krása, že?
Od chvíle, kdy jsem se naučil dělat doozerovské tyčinky,
jsem myslel, že znám místa, kde rostou.
Naučilas mě, že ke starým předpokladům musíme přidávat nová fakta.
A teď ti dlužím Hlučnou doozeří omluvu.
Nedlužíte mi nic.
Omlouvám se!
Děkuji, pane Architekte.
Ach jo. Není zač.
Všichni odcházejí.
My jsme to propásli.
Nic lepšího jsem neviděl! Kde jste byli?
- Držel jsem vám místa vpředu. - Místa!
Je mi to moc, moc líto.
To nevadí. Zkáza je nevyhnutelná.
A tohle všechno je vlastně bezvýznamné.
Ach, ta mergglácká královna. Jako by mi zase bylo 100 let.
Je krásná.
Ano. To byla podívaná, co, mladí Fraggláci?
Ne.
Neříkejte, nestihli jste to?
- Nestihli. - Říkám, abyste to neříkali!
Pojďme domů.
To je škoda. Je to taková vzácnost.
Koukněte na ty bublinky. Koukněte!
- Co? - Co?
Mám pocit, že se stane něco úžasn…
Zase ty moje pocity. Asi nic neznamenají.
Ale fakt se něco děje.
Jo.
Ve Fragglácké faktografii o tom nic není.
- To je ona. - Ty jo.
Moje královno, jsi zpátky!
Jistěže jsem. Je čas na hlavní událost.
Ale nemluvím o tobě, ty šviháku.
Chyť mě, Henchy.
Tohle žádný Fragglák ještě neviděl.
Všichni většinou odejdou po Migračním tanci.
Tomuhle říkáme Hergglák.
A tohle je Dergglák a Fergglák a Bergglák a Larry.
Ty jo.
Takže Migrace merggláckého měsíce…
…je o zrození nové generace. Ano.
Za světla modrého měsíce vítáme novou lásku,
nové příběhy, novou sílu a novou krásu.
Světlo měsíce,
dotkni se nás co nejvíce.
Brzo světlo je.
Spi a sni dneska sladce.
Pojď za námi. Pojď sem k nám.
Sviť teď na nás. Sviť na nás.
Sviť teď na nás.
Tak pojď, tak pojď, tak pojď.
Tak pojď.
Nebýt tebe, tak to propásneme, Mokey Fraggláková.
Henchy, připiš to do Fragglácké faktografie.
Jistě.
To je pokaždé.
Tentokrát je to ale moje chyba.
Fakta jsou sice důležitá, ale všímáš si věcí, co nám unikají.
To nezapomeň.
Díky, Gobo, nezapomenu.
Kdo má nejlepší místa?
Měsíc.
Světlo.
Tak pojď a sviť.
Sviť na nás hned teď.
Sviť teď na nás.
Sviť teď na…
…nás.
Jo!
To byla noc, co, Wembley?
Wembley?
Wembley.
Děje se něco velkého. Vzbuď se.
Sprockete, dobrůtky.
Zneužívám toho, že?
To bylo škaredé.
Už se líhnou ty želvy. Nepropásni to.
Koukni, jak spěchají!
Věříš, že vidíme zrod nové generace?
Pořád vás slyším!
Překlad titulků: Karel Himmer