С танци победи грижите.
За друг ден ги остави.
Нека музика звучи
във Фрагъл Рок.
С работа победи грижите,
танците за после остави.
Дай на фрагълите веселба.
Гобо. - Моки.
Уембли. - Бубър.
Ред.
Младши!
Ехо!
Репичката ми!
С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи
във Фрагъл Рок.
Във Фрагъл Рок.
Обожавам нощните разходки особено когато не помня, че съм тръгнала.
Момент. Сънувам ли?
Добър вечер, огромна говореща репичке. Сънувам ли?
Това отговаря ли на въпроса ти?
Не съвсем.
Чакай. Легнах си със спусната коса, сега е вързана.
Да, добре. Сънувам.
Искаш ли да чуеш нещо прекрасно?
Да. - Много прекрасно?
Много да.
Добре. Слушай.
Ще се случи нещо голямо.
Ще се случи нещо голямо!
Моки, вече се случи.
Събуди ме. - Не, не.
И това не е малко, защото знам, че имаш нужда от здрав сън.
Но имам нещо друго предвид.
Нещо наистина голямо.
Усещам го.
А знаеш ли какво усещам аз? - Какво?
Че ми се спи.
Фрагълският рог! Случва се нещо голямо.
Да вървим!
Приятели! Ама че яко!
Будни сме посред нощ!
Сигурно става нещо голямо.
Уембли, знам.
Отдавна знам.
"Голямо" невинаги значи "добро". Затова не казваме "голямо утро".
Внимание, фрагъли.
Най-старият фрагъл на света. Да вървим.
Да. - Извинете ме.
Дайте път. - Здравей, Ронда.
Дайте път!
Повиках всички ви,
защото ще се случи нещо голямо.
Знаех си.
Фрагъли мои, едно невероятно събитие се случва веднъж на поколение.
Виждал съм го само аз, защото съм много, много, много,
много, много... - Стар.
Наясно съм.
Какво ще стане?
Не се шегувам, Хенчи. Подскажи ми. Забравих.
Лунната миграция на мъргълите.
Яко!
Това го знаех!
Според Книгата с факти, които са потвърдени от поколенията,
тази нощ мъргълите ще изпълнят грандиозния танц на лунната миграция.
Хенчи, поддържай нивото на вълнение.
Кажи им, че някои мъргъли са с 12 опашки.
Това не е вярно. - Да.
Фактите са важни.
Чувате ли тези свирки? Нали не ми се причуват?
Аз ги чух.
Тази вечер не е за изпускане. - Да.
Това рядко явление се случва веднъж на поколение...
Да. - ...при синелуние.
Къде е Луната? - Беше там.
Разочароващо е, нали?
Здравей, синелуние. Прекрасно си.
Прибирай се, нетърпеливо чудовище.
Гаспачото ти изстива.
Гаспачо.
Обичам гаспачо. Идвам, мамо!
Идвам, идвам за гаспачо.
Ето я!
Съобщи новината.
Сигурно ще ходим в пещерата на мъргълите.
Ще отидем заедно в пещерата на мъргълите, за да видим лунната миграция.
Да!
Моки! Моки!
Извинете. Напоследък съм интуитивна.
Предусещам доста неща.
Добре. - Да вървим.
Пътят е дълъг, да не закъсняваме. - Да.
Лично аз искам да видя любовта на живота си -
кралицата на мъргълите.
Тя се движи изящно във водата, както аз - по сушата.
Добре съм.
Пътят до пещерата на мъргълите е опасен.
Всеки да вземе карта.
Чудесна идея.
Аз нямам нужда от карта.
Интуицията ми не ме лъже, откакто се събудих.
Ще взема една за двама ни. - Добре.
Благодаря много.
Моки?
Картите са проверени източници.
Гобо. Ако изпитваш нужда да следваш карта, приемам.
Но аз ще послушам вътрешния си глас.
Добре.
Много си забавен!
Лунна миграция! Кралицата!
Лунна миграция.
Приятели, да тръгваме. Искам хубави места.
Не най-хубавите, не съм егоист. Но да са много хубави.
На третия ред, почти в средата, една идея встрани.
Да тръгваме! - Да, да вървим.
Чакайте! - Закъсняваме!
Забравих си огърлицата. - Е, и?
Денят започна със съня ми и...
Искам си я. Няма да се бавя.
Моки...
Към луната ли виеш?
Но замълча, когато гълъбите задигнаха сандвича ми.
Искаш ли да гледаш? Тогава ела.
И... виж какво... правя.
Да, нали? Тази вечер е пълнолуние
и новоизлюпените костенурки ще изпълзят от пясъка
и ще хукнат със сладките си плавници.
Ще видим процеса на живо,
защото имаме нов дрон!
Да вървим.
Взех го от училището. За нощни снимки е.
Виж какво открих.
Двама сладури на 12 часа.
Този пес лае по теб.
Не разбираш, че това сме ние.
Напред към плажа.
Вълнуващо е.
Не биваше да те критикувам.
Такова вълнение може да се изрази само с вой.
Тишина! - Извинете!
Миграцията започва!
Тропни с крак като с перка!
Пляскай, пляскай, пляскай!
Миграцията започва. - По-бързо! Губим останалите.
Ред, успокой се, всичко е наред.
Закъсняваме, защото трябваше да се преоблечеш.
Съжалявам. Облякох се като в съня си. Харесвате ли огърлицата ми с репички?
Аз - не.
Питай защо. - Защо?
Защото я обожавам!
Божке!
Не съм бил буден толкова късно, а не усещам умора.
Картата сочи този път.
Да, но...
Нещо ми казва, че пътят е този.
Какво?
Този път води до тъмен лабиринт, наречен "Залата с ехото".
За мен това означава "не, не, не".
Разбирам те.
И си ме настъпил. - Извинявай.
Цял ден имам силна интуиция.
В момента ми казва да продължа да я следвам.
Не мога повече!
Тръгваме по пътя от картата, известен като правилния.
Няма да пропусна лунната миграция, за която научих сега,
но ще се ядосвам, ако не видя!
Добре. Чичо Мат казва:
"Всеки сам избира пътя си".
Можеше да не го споменаваш.
Ще видим кой ще стигне пръв.
Картолюбци.
Ще стигна толкова рано, че мъргълите още ще загряват.
Красота.
Къде отиваме посред нощ, Шпонке?
Сърцето ми спи.
Натисни клаксона, за да се събудя. - Добре.
Вече съм буден. Какво правим тук?
Господине, открих вода на място, където нямаше.
Това означава, че там може би има репички.
Натисни спирачката.
Благодаря. Аз карам по-драматично.
Какви репички?
Каквито рендосваме и превръщаме в дузърски пръчки ли?
Ами, да. Такива.
Абсурд.
Тук никога не е имало репички и това е факт.
Обожавам фактите. И това е факт.
Ето колко ги обичам.
Господине, получих нова информация и съм сигурна,
че ще намерим репички.
Ако греша, ще ви отправя въодушевено дузърско извинение.
ВДИ?
Съгласен съм.
Може ли да си тананикам?
Прекрасно.
Тук е блестящо.
Бих рисувала тук.
Бих танцувала тук. Дали да не се пренеса?
Не, превъзбудена съм.
Приятелите ми не ми повярваха.
Грешат.
Грешат. Грешат. Грешат.
Да. Това е правилният път.
Правилният път. Правилният път.
Обожавам това място! Обичам го!
Обичам. Обичам. Обичам.
Тръгвам по своя път. Не поглеждам назад.
Най-после имам чувството, че не греша.
За пръв път съм сигурна,
за пръв път знам къде искам да отида.
Къде искам да отида.
Не разбирам какво казват приятелите ми.
Взех правилно решение, не се съмнявам.
За пръв път е ясно.
За пръв път знам
къде искам да отида.
Къде искам да отида.
Хубави места, идваме. Би трябвало да сме близо.
Наближаваме Опасната яма.
Опасна яма ли? Не ми харесва.
Какво беше това?
Да, да.
Опасна е само за дузъри.
Прекрачваме я.
Здравейте. - Ямата взе жертва.
Извади късмет. - Бързо ще се върнеш на работа.
Живея, за да строя.
Ще друса. Тръгваме.
Какво има, Уембли?
Тревожа се за Моки.
Знаеш каква е. Тръгна по своя път.
Чичо Мат ми изпрати картичка в тази връзка.
Ще те успокоя ли, ако я прочета?
Стига ми, че сме приятели.
На мен - повече. - Не, на мен.
Не, на мен. - Не, не, на мен.
На мен. - Добре.
На мен!
Говорете, докато вървите, не спирайте.
И така... "Скъпи племеннико Гобо и приятели..." Това сте вие.
Наскоро попаднах на нещо изумително:
глупави създания, принудени да се движат в кръг
на нещо, наречено "глупаво хлъзгане".
Защо ли? Защото са родени с остриета вместо крака.
Горкичките крещяха от ужас.
За щастие бях там и ги спасих.
Гледай сега, приятелю.
Освободете се, глупави създания! Не сте длъжни да се въртите!
Де да можеше да ме видиш. Понесох се като песен.
Всички ми се зарадваха
и ме сложиха в някаква почетна ложа.
Мислех, че съм ги освободил, но жестокият им тиранин се върна.
Огромно плъзгащо се чудовище. Не се поколебах да го конфронтирам.
Идвам!
Яхнах и укротих звяра с голи ръце.
Направих победна обиколка, за да успокоя глупавите създания.
Победен е. Няма страшно.
Всички ме обикнаха.
Изпращам ти малко глупаво хлъзгане като спомен от моя героизъм.
"Нека ти напомня, че съдбата обича тези, които не се боят да изберат пътя си.
С обич, чичо Мат Пътуващия.
Послепис: Знам, че ти липсвам. Втори послепис: Има защо."
Искам да видя глупавото хлъзгане.
Да.
Сигурно се е загубила.
Да. Казах ти, Уембли, Моки сама избра пътя си.
Прекарвам си страхотно тук.
Но не искам да пропусна лунната миграция на мъргълите.
Пропусна. Пропусна.
Да. Не искам.
Не искам. Не искам.
Да, добре. Добре.
Обстановката изведнъж се промени. Тревожа се.
Тревожа се. Тревожа се.
Чудя се дали пък пътят на картата е верният.
Знаете ли какво?
Изчезвам оттук.
Изчезвам. Изчезвам.
Накъде? - Накъде? Накъде?
Но сега поглеждам назад и пътят е променен.
Променен.
Правилен ли беше изборът ми?
Изпитвам съмнение. - О, не!
Вече не съм толкова сигурна. - Не си сигурна.
За нищо. - За нищо.
Правилен ли беше изборът ми? Изпитвам съмнение.
Какво ще правиш?
И не знам, и не знам,
и не знам къде искам да отида.
Къде ще отидеш?
Не знам къде искам да ида. - Къде ще отидеш?
И не знам... - Не знам.
Не знам... - Не знам.
...къде да отида. - Къде?
Не знам къде искам да отида.
Не!
Не може така!
Не може така.
Загубих ли се? - Загуби. Загуби.
В капан съм. - Капан. Капан.
Помощ!
Наистина ли няма да повторите? Точно сега ще ми е от полза.
Добре.
Съвсем близо сме.
Да. Дали са останали хубави места?
Стига с тези места!
Помощ!
Уембли, хайде. Да вървим.
Мисля, че чух нещо.
Добре, всичко е наред. Дишай.
Дишай.
Ще измислиш нещо. Досега позна всичко.
- Да!
Да.
Но това правилно ли е?
Пренебрегнах достоверна информация,
това ме доведе в зала с ехо и сега съм в беда.
Дойдохме си на думата.
Може би не бива да смесвам чувствата с фактите.
Точно така.
Може би толкова много исках да съм права, че отказах да чуя обратното,
дори да е истина.
Така си е!
Сега се загубих и никога няма да видя приятелите си.
Освен ако не ми помогнете.
Да. - Разбира се.
Видя светлината. Това искахме.
Помощ! - Помощ!
Помощ!
Това е Моки! Копайте!
Моки? О, не!
Да махнем камъните. - Идваме!
Внимавайте! - Хайде!
Помощ! - По-живо!
Моки! - Моки!
Моки, вече си намерена!
Върнахте се за мен. Бях толкова твърдоглава.
Казвахте ми истината, а аз отказах да ви чуя.
Ехото те уверява, че си прав, и докато се усетиш, вече си загазил.
И тогава... - Моки.
Искам да говорим на тази тема,
но ако не побързаме, ще изпуснем мъргълите.
Да, добре. - Ще те издърпаме.
Хайде. - Подай ръка.
Шпонке, дано си подготвила въодушевено дузърско извинение,
защото няма никакъв шанс тук да...
Тук има репички.
Да! Знаех си!
Не са ли прекрасни?
Откакто знам как да рендосвам репички до фин прах за дузърски пръчки,
мислех, че знам всички места, където растат.
Ти ме научи, че трябва да добавяме нови факти към старото познание.
И сега аз ти дължа въодушевено дузърско извинение.
Нищо не ми дължите.
Извинявай!
Благодаря ви.
Божке. За нищо.
Всички си тръгват.
Пропуснахме миграцията.
Страхотно преживяване! Къде бяхте? Пазих ви места на първи ред.
Местата!
Много съжалявам.
Няма защо, Моки. Всички ще умрем.
Всичко това няма никакво значение.
Кралицата на мъргълите ме накара да се почувствам отново на сто.
Красива е.
Да. Хубаво шоу, нали, млади фрагъли?
Не.
Не може да сте закъснели.
Закъсняхме. - Казах ви, че не може!
Да си вървим.
Жалко. Случва се толкова рядко.
Вижте балончетата.
Вижте балончетата!
Какво? - Какво?
Имам чувството, че нещо невероятно ще...
Аз и моите предчувствия. Сигурно греша.
Тук става нещо.
Да.
В Книгата с факти не пише нищо за това.
Ето я.
Кралице моя, ти се върна.
Разбира се. Време е за основното събитие.
Нямам предвид теб, сребърна лисицо.
Дръж ме, Хенчи.
Никой фрагъл не го е виждал, каквото и да е.
Всички си тръгват след танца за миграция.
Ще го наречем Хъргъл.
А това е Дъргъл.
И Лари.
Значи лунната миграция на мъргълите е...
Появата на новото поколение. Да.
Под светлината на синелунието
посрещаме нова любов,
нови истории, нова сила и нова красота.
Луна, Луна, вълшебна светлина,
ела и докосни живота ни сега.
Скоро, скоро, потайна и ярка
ще спиш спокойно тази нощ.
Ела при нас сега. Ела при нас.
Облей ни със светлина сега. Облей ни със светлина.
Облей ни със светлина сега.
Облей ни със светлина.
Хайде, хайде.
Хайде.
Щяхме да го пропуснем, ако не беше ти, Моки Фрагъл.
Хенчи, добави го в Книгата с факти.
Веднага.
Не им свикнах.
Този път вината е моя.
Фактите са важни, но ти забелязваш невидими за нас неща.
Не ги пренебрегвай.
Благодаря ти. Няма.
Кой зае най-хубавите места?
Луна, да.
Твоята светлина.
Ела и ни облей сега.
Облей ни със светлина сега.
Облей ни със светлина.
Сега.
Да!
Беше невероятна нощ, а, Уембли? Уембли?
Уембли.
Става нещо голямо. Зъбльо, събуди се.
Зъбльо, кучешки бисквити.
Извинявай за лъжата.
Не беше честно.
Виж как се излюпват костенурчетата. Исках да ги видиш.
Само как се движат!
Виждаме раждането на ново поколение.
Чувам ви.
Превод на субтитрите Анна Делчева