Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke
Dirbk, dirbk, bėdas pamiršk
Šokiai ir dainos palauks
Tegul fragliams linksma būna
- Mes esam Gobas. - Mokė.
- Vemblis. - Būberis.
Redė!
Jaunyli!
Sveiki!
Mano ridikėlis.
Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke Čia, Fraglių Roke
Čia, Fraglių Roke.
Pasiruošę? Vienas…
- Du, trys. - …du, trys.
Niam, niam, niam.
Pietų pertrauka.
Tik švaistome laiką. Galėtume statyti.
Aš paslapčia kalu kita savo ranka.
Nuostabu, Architekte.
Daugiau vandens reiškia daugiau elektros, o tai reiškia didesnius pastatus.
Kaip gera būti gudragalve!
Pleištele.
Tavo paskutinis bokštas buvo tūkstantį kartų aukštesnis.
Greičiau šimtą, pone.
Ak, žinau.
Labai tavimi didžiuojuosi. Leisk man tavimi didžiuotis.
Tikiuosi, jog fragliai valgydami jį džiaugsis tiek pat, kiek mes jį statydami.
O, taip.
Kaip skanu!
Gaila, neturiu dviejų burnų, valgyčiau du iškart.
Palauk. Šito gudragalvių bokšto negalima valgyti.
- Ir nevalgysim. - Sveika, Rede. Kas nutiko?
Tu tiesiog spinduliuoji energija! Išsiliek, sese fragle!
Žinau, kad gudragalvių statiniai - tikras skanėstas. Mes juos valgom. Jie stato.
- Tobulas ciklas. - Taip, taip, tobulas.
Bet nuo to bokšto būtų galima neįtikėtinai panerti!
Kurgi ne. Jei nori susilaužyt savo balūbį.
Liaukis, Būberi.
Šitiek naujo vandens. Naujų pastatų.
Puikus laikas būti fragliu!
Taip!
Valio, valio...
Valio! Mes šoksim ir dainuosim visą dieną
Mes - kiečiausi Ir tai - tik pradžia
Dabar - metas žaisti
Valio, valio Garsiau, garsiau, man ir tau
Iš visų jėgų, kiek tiktai galiu
O dabar - metas arbatai
Valio, valio!
Valio, valio Mes šoksim ir dainuosim visą dieną
Esame kiečiausi Ir dar tik pradžia
Dabar - metas žaisti Dabar - metas žaisti
Valio, valio
Rede, koks tas naujas nuostabus nardymo žaidimas?
Jis vadinasi…
Palaukit, o kur Gobas?
„Palaukit, o kur Gobas?“ Puikus pavadinimas.
Ne, tikrai. Kur Gobas?
Pamiršau. Jis nuėjo prie skylės į tolimąją galaktiką
pasiimti pirmojo artefakto nuo savo dėdės Meto Keliauninko.
Kaip drąsu ir prasminga.
Ir kiek laiko jis ten užtruks?
Ką? Aš nekantrauju žaisti.
Gerai, Gobai. Tau pavyks.
Esi drąsus. Greitas. Puikiai atrodai su skrybėle.
Tau tereikia nubėgti, paimti siuntinį nuo dėdės Meto
ir grįžti namo.
Nėr ko bijot.
Sproketai.
Taip, juokis iš manęs, drauguži, bet mano plaukmenys kietai atrodo.
O žuvys savo namuose laikosi labai griežto aprangos kodo.
Atrodo tik vanduo, bet niekad nežinai, ką ten rasi.
Taip ir nutiko… Jis kažkaip įsmuko.
Vargšelis.
Sproketai. Prašau gerbti jo erdvę.
Sveikas, drauguži.
Sveikas atvykęs. Koks tu mielas.
Tuoj nunešime tave atgal į paplūdimį.
O kol kas jauskis kaip namuose.
Tik viena taisyklė. Jei man žnybsi, aš tau žnybsiu atgal.
Tikiuosi, tai - mano naujasis Vandenyno vadovėlis.
Pala. Kas tas „fraglis Gobas“?
Turbūt gyveno čia anksčiau. Padėsiu prie kitų grąžinamų daiktų.
Dabar arba niekada.
Turiu.
Fragliškos kojelės, nepaveskite manęs.
Sproketai, kodėl loji?
Sproketai! Sproketai, kas nutiko?
Ką pamatei? Sproketai.
Nebegaliu daugiau laukti Gobo. Aš nekantrauju!
- Pažaiskime žaidimą, gerai? - Žinoma.
Panaudosime šį nuostabų naują gudragalvių pastatą…
- Ei, bičiuliai. Turiu pirmąjį artefaktą. - Tu - nuostabus.
- Žiūrėkit, raštelis nuo dėdės Meto. - Taip.
- Vaje, kokia graži rašysena. - Nagi!
Atleisk, Rede. Aš greitai perskaitysiu.
Su tavo dėde Metu greitai nebūna.
„Brangus sūnėne Gobai…“
Mano nuostabi kelionė tolimojoje galaktikoje prasidėjo,
jaučiuosi čia labai laukiamas.
Ne!
Rodos, kvailų padarų pasveikinimo komitetas
paliko man dovanų.
Ačiū, kvaili padarai. Nereikėjo.
Kai šitiek dovanų,
turiu pasirūpinti, kad pirmasis artefaktas, kurį jums išsiųsiu,
būtų tikrai vertingas ir džiuginantis.
Aš… Kas?
Kas čia dabar?
„…minkšto krištolo apsiaustas.
Tai - vienas vertingiausių kvailų padarų artefaktų.
Su meile, tavo dėdė Metas Keliauninkas.“
- Nieko sau. - Tai bent.
- Kas čia? - Oho.
Dabar turėsime prizą žaidimo laimėtojui.
Laimėtojas gaus apsiaustą.
- Taip. - Kokio žaidimo? Ačiū, kad paklausėte.
Mes žaisime „Šlumšt! Pliumpt! Tekšt!“
Skamba smagiai, Rede.
O kaip žaisti „Šlumšt! Pliumpt! Tekšt!“?
- Taip. - Neįmanoma papasakot, Vembli.
Bet tuoj parodysiu!
Muzika!
- Pirmiausia reikia šlumštelti. - Pirmiausia šlumštelti.
- Tuomet - pliumptelti. - O tuomet - tekštelti!
O galiausiai, bet tai svarbu…
- Reikia tekštelti! - Tekštelti!
Sakau, reikia tekštelti!
Šlumšt, pliumpt ir tekšt! Šlumšt, pliumpt ir tekšt!
Šlumšt, pliumpt ir tekšt!
Gerai. Mudu su Gobu - komandos kapitonai.
Pirmyn!
Parodyk, ką moki, fragle Rede.
Gal kas nors paaiškintų, ką mes čia darome?
Geriausia, jei padainuotumėt.
Taip geriau suprantu.
Aš pasiruošęs.
- Taip. Laukiu nesulaukiu. - Nieko sau, esu tavo komandoje, Rede.
Pliumptelsiu taip, kaip dar niekas niekada nėra pliumptelėjęs.
Ką gi, komanda, pasiruošusi? Pirmyn!
- Teprasideda žaidi… - Atsiprašau, Rede.
Atleisk, kad pertrauksiu, bet kaip teisėjas-medikas-gelbėtojas
pasakysiu, jog turime susipažinti su saugumo taisyklėmis.
Užtruks tik sekundėlę.
Gerai. Yra 800 taisyklių.
Pirmoji taisyklė: Visas taisykles reikia perskaityti du kartus.
800-oji taisyklė, D dalis…
Jei neturite kriauklelių, tiks ir gilės.
Ačiū. Taisyklės perskaitytos. Sakiau, kad ilgai neužtruksim.
Klauskite, jei kas neaišku.
- Ne! Žaidžiam! Dabar. - Ką?
O, varge.
Pirmiausia šlumšt!
Jėėė!
Tuomet pliumpt!
Būk pliumpt.
O galiausiai ir svarbiausiai - tekšt
Pamėginsim.
Jėėė!
Tiks.
Gerai.
- Gerai pavariau. - Redės komandos eilė.
Eime, Vembli. Ir tu, Pogi.
Nieko sau, Moke! Koks puikus tekštelėjimas! Ar buvo smagu?
Tas bokštas - žymiai aukštesnis, nei atrodo, Vembli.
- Pažvelgiau nuo tos uolos… - Ir?
…sukaukė vėjas, ir aš nėriau tiesiai į bedugnę.
Ir buvo nuostabu!
Moke. Aš… Ką?
Ar ji sakė, kad jis - aukštesnis, nei atrodo?
Nagi, Vembli. Mūsų eilė.
Mes laimėsim!
- Nagi. Štai. - Rede, palauk.
Palauk.
Man patinka įšokti nuo tvenkinio krašto,
bet čia žymiai aukščiau, nei aš galvojau.
Žinau. Nuostabu, tiesa?
Gerai. Tau pavyks, Vembli.
Neįtikėtinai aukštai.
Ir baisu.
O tuomet tekšt!
Taisyklėse to nebuvo.
O tuomet tekšt!
Nagi, Vembli. Tavo eilė tekštelti.
Aš… Gerai. Aš tą padarysiu.
- Gerai, tuomet… - Taip, aš tą padarysiu.
Tuomet tekšteli.
- Visai ne. - Ką?
Nagi, Vembli. Tau pavyks.
Pirmyn, Vembli!
Tu taip aukštai!
Rede, aš tikrai nenoriu to daryti.
Liaukis. Visi nušoko.
- Šlumšt, pliumpt, tekšt ir viskas. - Pavadinimas nesvarbu…
- Vembli, mes turime laimėti. - Tekšt, tekšt, tekšt!
Nagi, viskas bus gerai.
- Tekšt, tekšt, tekšt! - Ne, ką tu darai?
O, ne. Kas jam?
Vembli? Vembli? O, ne.
Jis sustingo.
247-oji taisyklė. Visi suledėję žaidėjai turi būti perregistruoti.
Todėl ir turėjote klausti.
Štai, ar jau geriau jautiesi?
Pasakysiu, tu nesusižeidei.
Bet žinau, kad tau patinka pleistrai.
Ei, tik nekaltink krabo. Krabas krabuostabus.
Be to, sakiau tau,
kad jam reikia erdvės, turi gerbti jo norą.
Ką gi.
Pala, o kur siuntinys fragliui Gobui?
Sproketai, tu kažkur nukišai siuntinį fragliui Gobui?
Kodėl vis kartoju fraglio Gobo siuntinį?
Nes smagu.
Siuntinys fragliui Gobui Fragliui Gobui, fragliui Gobui
Siuntinys fragliui Gobui Fragliui Gobui
Kodėl Vemblis netekštelėjo?
- Nagi. - Čia - žaidimo dalis? Mažumėlę užsnūdau.
Jis norėjo būti mano komandoje.
Vembli, tiesiog šok, ir mes laimėsim!
Ar girdi mane?
Stovėk ir nejudėk.
Rede, jis sustingo iš baimės.
Jam ant nosies - tikras varveklis.
Metas tekštelti?
Ne dabar, Pogi.
Gerai.
Kaip oficialus medikas-gelbėtojas-entuziastas,
pasakysiu, jog nėra ko jaudintis, pasviras brūkšnys, bijoti.
Jis tik sustingo. Smirduogės viską sutvarkys.
Jos auga šalia Šiukšlių Krūvos ir taip dvokia, kad jis iškart atsigaus.
Tobula!
Atnešiu smirduogių, atgaivinsiu Vemblį, ir jis nušoks.
Pamatysit.
Sukuosi, kojomis trepsiu Sukuosi, kojomis trepsiu
Pasisuku, pasisuku, pasisuku Trepsiu ir sukuosi
Trepsiu ir sukuosi visą dieną
Taip. Trepsiu ir sukuosi…
Tereikia pereiti per daržą iki smirduogių,
kad nesutryptų Gorgas.
Žinoma, taip.
Jaunyli!
Sutrypk tą fraglį!
Tuojau, Pa.
Man sukasi galva. Tuoj sutrypsiu.
Jis ten, Jaunyli.
- Prie pat tavo kojos. - Prie mano kojos?
Rodau į jį, Jaunyli.
- Atleisk, Pa. Man sukasi galva! - Sūnau.
Šitas geras, berniukai.
- Gerai. - Geras, geras.
- „Rožės raudonos, žibutės - mėlynos.“ - Taip.
Taip.
„Nėr nieko blogiau už gumą ant bato.“
- Kaip gilu. - Man labai patinka.
Aukštos kokybės šiukšlė, Mardžere.
- Labai gera. - Turime svečių.
Jūs atėjote pas…
Visažinę…
Šiukšlių Krūvą. Taip.
Sveika, fragliuke.
Ir kokio patarimo prireikė?
Laba diena, ponia Šiukšlių Krūva.
Aš atėjau tik…
Atėjau smirduogių.
Kam tau tos smirduogės?
Esu šiukšlių krūva, bet net ir aš jas užuodžiu.
- Labas. - Fui, fui.
Taip, na…
žaidžiame Šlumšt! Pliumpt! Tekšt! ir aš…
Man labai patinka tas žaidimas!
Žinot, savo laiku labai neblogai mokėjau pliumptelti.
- Na, pritarčiau. - Neabejotinai.
Bet mano draugas sustingo!
Taigi, pamėginsiu jam duoti smirduogių,
kad jis atgytų, ir mes laimėtume žaidimą. Viso!
Palauk.
Ar tas tavo draugas nori nušokti,
ar tu nori, kad jis nušoktų?
- Taip. - Puikiai pastebėta.
Žinoma, kad nori. O kodėl turėtų nenorėti?
Na, man tai primena eilėraštį, kurį ką tik perskaičiau berniukams.
Taip.
„Taip reiškia taip. Ne reiškia ne.
Jei kitas nesutinka, tai reiškia ne.“
Mardžere, šito eilėraščio tu mums neskaitei.
Tai vadinama improvizacija.
Padėkit man, nagi.
Paklausykit. Ačiū už eilėraštį,
bet man tikrai metas grįžti į žaidimą. Viso!
Ką gi. Viso gero, fragliuke.
- Nepamiršk to eilėraščio! - Taip.
Šiukšlių Krūva tarė žodį. Taip!
Ji skaito poeziją, ji improvizuoja.
Taip, ji dar moka ir pliumptelėti. Triguba grėsmė.
- Liaukitės, berniukai. Jūs juokingi. - Taip.
- Tu gali viską, Mardžere. - Net paraudau!
Kas nors pasikeitė, Būberi?
Taip.
Vis dar sustingęs.
Man truputį neramu, kad Vemblio aura pažaliavo.
- Moke, jis žalias. - O, taip.
Vaje, kur ta Redė?
- Dar ne, Pogi. - Dar ne, Pogi.
- Pasakykit, kai reikės! - Ačiū.
Šįkart tikrai pričiupsiu tą fraglį.
Tikrai pričiupsiu… Lapo formos lapas.
„Taip reiškia taip, ne reiškia ne.
Jei kitas nesutinka, tai reiškia ne.“
Kodėl ji man tą pasakė?
Ne! Gorgas!
Man pavyko, Pa!
Pagavau fraglį!
Atsikratyk jo, sūnau! Įmesk į šulinį!
Ne, ne, ne.
Ne! Aš nenoriu!
Aš nenoriu.
Pirmyn, Jaunyli.
- Ne! - Atleisk, fragli.
Ne!
Šaunuolis.
Tai bent.
Kad mane kur! Nuostabu!
Nebuvo nuostabu.
Buvo siaubinga.
Bet, Rede, jau ne kartą šokai nuo to šulinio krašto.
Taip, šokau.
Bet šįkart jausmas buvo ne toks. Aš neturėjau pasirinkimo.
Aš nenorėjau to daryti.
Ir Vemblis nenori.
- Rede. - Tau viskas gerai?
Atnešiau smirduogių.
Ačiū,
bet man jų nebereikia.
Gerai, nes jos tikrai siaubingai dvokia.
Dar ilgai plausiu ir plausiu rankas.
Dar ilgai plausiu rankas!
Vembli, turėjau tave išgirsti, kai sakei, kad nenori šokti.
Šiukšlių Krūva man pasakė nuostabų eilėraštį, kurio niekad nepamiršiu
„Taip reiškia taip. Ne reiškia…“
Toliau neprisimenu.
Bet esmė ta, kad turi daryti tai, ką nori ir kada nori.
Atleisk
Nesupratau
Ką reiškia būti Sukaustytam baimės
Nes dabar žinau, koks tai jausmas
Kai niekas tavęs negirdi
Jauties, lyg neturėtum išeities
Nuo tyliausio iki garsiausio
Nuo tyliausio iš visų balsų
Visi jie svarbūs
Nesvarbu, ar garsūs
Paklausykime visi
Įsiklausykim į kiekvieną
Įsiklausykime dabar
Įsiklausykim į tą garsą
Į kiekvieną balsą
Vembli! Tu atgijai!
Taip.
- Rede? - Ką?
Aš tikrai nenoriu nuo čia šokti.
Tai ir nešok, viskas gerai.
Tikrai?
Žinok, jog tai, ką sakai Yra svarbu
Ir jei abejoji
- Nepamiršk - Nepamiršk
Nuo tyliausio iki garsiausio
Nuo tyliausio iš visų balsų
Taip!
Visi jie svarbūs
Nesvarbu, ar garsūs
Paklausykime visi
Įsiklausykim į kiekvieną
Įsiklausykime dabar
Įsiklausykim į tą garsą
Į kiekvieną balsą
- Palauk! - Ką?
Aš noriu šokti nuo bokšto apačios.
Manau, būtų nuostabu! Taip!
- Taip! - Taip!
Tuomet pliumpteli!
O galiausiai, bet tai svarbu
Tekšt!
- Kur… Pogis? - Pogis?
Pogis?
Ką? O, ne! Ateinu!
Tekšt!
Taigi, žaidimas baigėsi.
Kas laimėjo?
Apie tai taisyklėse neparašyta. Aš…
Nežinau, ką pasakyti.
Ei, Gobai. Ar tu…
Ar galvoji tą patį, ką ir aš?
Kodėl aš nedėviu skrybėlių? Rimtai.
Turiu jų devynias galybes, bet nenešioju…
Ką? Ne! Ne. Ateik.
Įteikime tą apsiaustą Vembliui.
Apie tai nepagalvojau, bet nuostabu!
Dėmesio. Kaip Šlumšt! Pliumpt! Tekšt! komandų kapitonai,
mudu su Gobu vienbalsiai nusprendėme,
kad žaidimo nugalėtojas yra…
- Vemblis! - Vemblis!
Ką? Aš?
- Taip, bičiuli. - Taip.
Tu laimėjai minkšto krištolo apsiaustą!
- Teisingai. Jis - tavo. - Taip!
- Tai bent. - Ar galime tave apkabinti?
Taip, prašyčiau!
- Taip! - Gerai.
Mes tave mylim, Vembli.
- Ir aš jus myliu. - Šauniai šlumštelėjai, bičiuli.
Labai tavimi didžiuojuosi.
Gerai, Sproketai.
Visur išieškojau siuntinio fragliui Gobui,
bet aš turbūt jį susapnavau, nes jo niekur nėra…
Ei. Tik pažvelk.
Matai, palikai jį ramybėje, ir judu susidraugavote.
Geriausi draugai, a?
Gerai, oho. Tai štai kaip sužinojau.
Metas jį nunešti atgal į paplūdimį.
Tau liūdna? Tau jis patiko kokias tris minutes.
Ei. Nieko neklausinėk. Su jais einu į paplūdimį.
Eikš, Sproketai.
Išvertė Akvilė Katilienė