Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎E superbă.
‎Îmi place mult fiindcă reușește ‎să surprindă chintesența mea.
‎Da, ești autentic. Ești tu însuți.
‎- Fotograful e de la ‎Vanity Fair. ‎- Ai apărut în revistă?
‎Nu, mi-e prieten. ‎Îmi place s-o țin aici, fiindcă…
‎…îmi amintește cine sunt,
‎ceea ce-mi place. Industria ‎frumuseții poate fi superficială.
‎- Categoric. ‎- Îmi place conectarea cu natura.
‎Îmi plac oamenii autentici.
‎Femeile adevărate.
‎- Mergem? ‎- Unde?
‎- Ce partidă de rahat! ‎- Da, am dat-o în bară.
‎- Ai făcut-o de oaie. ‎- Lasă-mă, că mă doare capul!
‎Și pe mine, capul și pizda.
‎Biata de ea n-a mai avut parte de o așa ‎partidă. Sper că nu se îndrăgostește.
‎- Oare s-a prins că-mi provoca scârbă? ‎- Sper că nu.
‎Asta ne-ar mai lipsi, să prindă șeful ‎ciudă pe noi. Abia am venit.
‎- Bună! Ce faci? ‎- Bine.
‎Mi-a plăcut. Ție?
‎Ți-a plăcut?
‎Suntem perfect de imperfecți.
‎Suntem unici.
‎COSMETICE MEDINA
‎ANIVERSAREA DE 50 DE ANI
‎VREM SĂ SĂRBĂTORIM CU VOI TOȚI
‎UNIC ‎DIFERIT
‎LIBER
‎- Ce pregătim la cină? ‎- Nu te teme să te exprimi!
‎- Cristina? ‎- Oricine ai fi.
‎- La ce te uiți? ‎- La un videoclip făcut de sora mea.
‎- Nu mai există nimeni ca tine. ‎- E un tip sau o tipă?
‎Înainte era o tipă, iar acum… ‎Nu mai știu.
‎Fii liber! Fii tu!
‎CINCIZECI DE ANI DE FRUMUSEȚE
‎- Îl postezi așa, fără să i-l arăți? ‎- Da. Lui Álvaro nu-i pasă.
‎Nu-mi verifică postările.
‎Nu știu. N-are legătură cu imaginea ‎brandului sau cu evenimentul de mâine.
‎De-aia le merge așa.
‎Nu poți face un video cum te taie capul. ‎Mă pui și pe mine într-o postură proastă.
‎- Te rog, Cris. ‎- Există reguli și norme, Paula.
‎- Reguli și norme. Ești leită tata. ‎- Ai fost angajată… Fă ce-ți tună!
‎Ai putea să mă sprijini puțin. ‎Nu ești soră-mea?
‎- Ce crezi că fac? ‎- Nici măcar n-ai zis dacă ți-a plăcut.
‎Mi-a plăcut, ai făcut un video drăguț. ‎Dar am senzația că faci ce-ți tună.
‎Lumea nu funcționează așa. ‎Te-au angajat pentru ceva anume.
‎- Bine, enervanto. Pe mâine! Pa! ‎- Pau…
‎- E invidioasă. ‎- Nu știu. Poate am făcut un mare rahat.
‎- E invidioasă, Paula. ‎- Cum să mă invidieze sora mea?
‎- Nu se simte bine în pielea ei. Nu vezi? ‎- Nu știu. Poate n-ar trebui să-l postez.
‎- Cum să nu? Vrei să nu-l vadă nimeni? ‎- Poți vorbi mai încet?
‎Mă agiți.
‎Am muncit pe brânci, Paula. ‎Câte versiuni am făcut?
‎Sunt neliniștită. ‎Mă dă peste cap atitudinea ei.
‎- Paula… ‎- Ce-i?
‎Nu avem nevoie de aprobare. ‎N-am avut nevoie niciodată.
‎Nu te ascunde!
‎Nu te teme să te exprimi!
‎Fii exact cine ești!
‎Fii liber! Fii tu!
‎Ce ai, Cris?
‎- Ar trebuie să mai mergem la Rosa. ‎- Da' de unde?
‎Nu avem nevoie de niciun psiholog. ‎Ne e bine.
‎Suntem bine. Suntem drăguțe, ‎ne facem bine treaba.
‎Mario ne iubește. Tata ne adoră.
‎Bruna latră mult, e adevărat. ‎Dar toți câinii latră, nu?
‎Îmi place când zâmbești.
‎- Ce faci? ‎- Nu-ți trezește amintiri?
‎Ba da, de rahat. ‎De ce cânți la 7:00? Zici că ești idiot.
‎- M-am trezit cu melodia în cap. ‎- Îmbracă-te, că întârziem!
‎Grozav, fetelor! Fantastic! ‎Să încercăm o melodie nouă!
‎Mai mult fitness, mai multă intensitate. ‎Sunt trei variante, la alegere.
‎Prima variantă: ‎apropii picioarele, fandezi și revii.
‎Fandare și revenire. ‎Țineți mereu spatele drept!
‎…să ne lucrăm fundul. Haideți!
‎Ce mai faci?
‎- Ești bine? ‎- Da. Era să alunec…
‎Trebuie să ai grijă. ‎Podeaua e groaznică.
‎Bun venit la cea de-a 50-a aniversare ‎a companiei Cosmetice Medina!
‎Mă simt onorat să fac parte ‎din această familie.
‎Da, îl anunț.
‎- Bună dimineața, Maria! ‎- Bună, Álvaro!
‎- Bună, Andrés. Bună dimineața! ‎- Cosmetice Medina, vă ascult.
‎- Juanito… ‎- 'Neața!
‎- Nu în toate birourile e atmosfera asta. ‎- Da, dar pe tine te adoră.
‎Da, categoric.
‎Încă un selfie?
‎„Sunt fericit pentru aniversarea ‎din această seară."
‎#Cosmetice Medina. ‎#50 de ani de frumusețe.
‎- Mai adaug ceva? ‎- E bine așa.
‎#Câtă eleganță! #Stil.
‎- Ai pufnit? ‎- Nu.
‎- Ai pufnit la mine? ‎- Nu.
‎Ce-i cu muzica aia? Cu muzica…
‎Nu te teme să te exprimi!
‎- Ce-i ăsta? ‎- Filmul Paulei.
‎Oricine ai fi.
‎Fără trucuri, fără filtre.
‎Fiindcă nu e nimeni ca tine.
‎Fii liber! Fii tu!
‎- A ieșit foarte frumos, Paula. ‎- Mulțumesc.
‎A fost posibil datorită vouă, fiindcă ‎ați cutezat să vă exprimați neîngrădit.
‎- Sunteți cu toții superbi! ‎- Ce jenant!
‎Jenant? Nu, nici vorbă, Mari Carmen. ‎Există lebede, delfini,
‎tigri-bengalezi, e adevărat. Dar sunt ‎și alte animale frumoase în felul lor.
‎Leneși, care sunt foarte drăguți. ‎Lemuri, maimuțe-cu-trompă…
‎Ba chiar sunt și gândaci.
‎Și ei sunt drăguți.
‎Uitați… Vreau să spun ‎că suntem unici.
‎- Toți. ‎- Toți avem ceva deosebit.
‎- Inclusiv tu.
‎Paula… Care e treaba?
‎- Ai văzut filmul, Álvaro? ‎- Da.
‎L-am postat și avem peste 10.000 ‎de aprecieri. Toți îl distribuie.
‎- E nemaipomenit. ‎- L-ai postat?
‎- Bună dimineața, dră Cristina! ‎- Bună, Antonia!
‎Doriți un ziar? Sunt gratuite, ‎de la metrou, dar ăsta e foarte bun.
‎- Nu, mersi. ‎- Poate nu vă interesează subiectul…
‎E un articol despre viața de după ‎moarte. De fapt, moartea nu există.
‎- Ce-are liftul ăsta? ‎- Nimic. Doar sunteți grăbită.
‎Mi s-a părut foarte interesant, dar ‎nu știu ce părere aveți despre moarte.
‎Oamenilor nu le place să vorbească…
‎- În fine… ‎- Scârba nu ți-a zis nici măcar „pa".
‎- Taci! ‎- Așa merităm să fim tratate?
‎Cât dispreț, după atâta amar de timp… ‎Cât dracului se cred?
‎Te tratează ca pe-un rahat, iar eu nu ‎sunt rahat. Sunt portăriță. E altceva.
‎- Gata ! Lasă-mă în pace, te rog! ‎- Aș fi șters cu ea pe jos.
‎Idioată! E o idioată. Și tu ești la fel, ‎fiindcă te lași umilită.
‎Tâmpito! Dobitoaco!
‎Nu-mi zici nimic? Nu-ți place ce vezi?
‎Hei…
‎- Bună, Cristina! ‎- 'Neața!
‎- Bună dimineața, Cristina! ‎- Bună!
‎Nu te speria!
‎Ascultă-mă puțin!
‎Trebuie să vorbim.
‎- Bună dimineața! ‎- Bună!
‎Unde te duci? Vrei să te oprești?
‎Cine ești?
‎Sun tu.
‎Nu, nu ești eu. ‎Ce i-ai făcut reflexiei mele?
‎- Nu mai poți să mă ascunzi. ‎- Nu știu despre ce vorbești.
‎Nu-ți amintești?
‎Cristina! Mi-ai văzut ceasul?
‎Cristina!
‎Cristina! Unde o fi încăput?
‎Cristina! O să întârziem!
‎Tu nu ești Cristina. ‎Ai fost dintotdeauna Cristian.
‎Nu.
‎Nu-ți amintești. Ai încercat să ștergi ‎asta din memorie, ca multe altele.
‎- Dar e tot acolo. ‎- Nu.
‎- Încă sunt aici. ‎- Nu…
‎Scuze.
‎Referitor la filmul ăla… ‎De ce trebuie să aflu eu ultimul?
‎Mi-ai cerut o postare deosebită ‎cu ocazia aniversării.
‎Voiam ceva legat de eveniment. ‎Pe când tu ai făcut un video
‎cu prietenii tăi bizari, ‎cu ciudații din birou.
‎Nu sunt ciudați. Sunt oameni normali, ‎ca mine și ca tine.
‎Nu sunt ca mine.
‎Sunt de părere că e bine ‎dacă angajații se simt apreciat…
‎Să vedem imaginea de ansamblu! Avem ‎un eveniment luxos, cu un fotomodel,
‎iar tu mi-ai făcut un video ‎cu Mari Carmen, de la Administrativ.
‎E o persoană minunată, dar pe ‎dinăuntru, iar asta nu se vede în video.
‎- Așa că-l ștergem. ‎- Să-l ștergem? Nu…
‎Oamenii s-au săturat să vadă modele ‎cu corpuri teoretic perfecte…
‎- Nu mă lua cu de-astea! ‎- Nu e real. E fals.
‎În plus, promovează stereotipul ‎heteropatriarhal al femeii.
‎- Se bazează pe concepte sexiste. ‎- Îți spun eu ce vrea lumea să vadă.
‎Lumea vrea să vadă lux, frumusețe. ‎Hai să facem un exercițiu de imaginație!
‎Imaginează-ți versiunea ta ideală ‎din viitor! Cum ar fi? Gata?
‎Ești grasă? Nu ești, nu? ‎Ce faci, Cristina? Ai întruniri?
‎- Da… La El Corte Inglés. ‎- Perfect.
‎Încearcă să le convingi să ia ‎demachiante că nu se vând deloc.
‎- La treabă! ‎- Da.
‎- Sunt convinsă de asta. ‎- De ce nu faci un tutorial de machiaj?
‎Când mi l-a arătat sora ta, mi-am zis: ‎„Asta-i fata pe care o căutăm.”
‎Ai talent în domeniul ăsta. ‎În plus, ești foarte frumoasă.
‎- Vrei o cafea? ‎- Nu.
‎Cosmetice Medina, cu ce vă pot ajuta?
‎După ce am aplicat fondul de ten, ‎pudra și corectorul,
‎o să închei cu sprâncenele.
‎Pentru ele o să folosesc…
‎această nuanță de negru
‎…și această pensulă. Deși toți ‎make-up artiștii îmi spun că e greșit,
‎că ar trebui să folosesc maro, nu negru. ‎Dar mie îmi ies bine cu negru.
‎Să începem!
‎Nu ne putem lăsa atât de afectate ‎de boșorogul ăla. Habar n-are de nimic.
‎Tipii de 50 de ani sunt ca rebuturile
‎care trebuie scoase de pe piață. ‎Chiar tu ai scris un asemenea tweet.
‎- Dacă ne scoate pe noi de pe piață? ‎- „Dacă ne scoate pe noi de pe piață?”
‎Scuze. Nu ne concediază. Are nevoie ‎de noi. Trebuie să fii mai isteață.
‎Poate nu suntem bune de nimic altceva.
‎N-ai văzut cum ne privea lumea, ‎cum ne aplauda?
‎Ba da… Le-am văzut ‎sclipirea de speranță în ochi.
‎Pentru cine facem asta?
‎- Pentru… ‎- Pentru ei.
‎Pentru ei. Exact.
‎- Bună, Paula! ‎- Bună!
‎Paula?
‎- Ce ai? Ești bine? ‎- Da, nu am nimic.
‎- Trebuie să șterg videoul. ‎- De ce? A ieșit superb. Mi-a plăcut.
‎- Serios? ‎- Sigur. E foarte frumos. Te inspiră.
‎L-am făcut pentru voi, ‎pentru absolut toți.
‎După ce l-am văzut, ‎simt că am căpătat o putere aparte.
‎De ce nu e drăguț unul ca tine? Grăsuț, ‎chel, cu ten deschis și păr negru?
‎- De ce să te simți complexat? ‎- Chiar așa.
‎Mulțumesc că mă sprijini.
‎- Oricând ai nevoie. ‎- Poți duce toate astea la biroul meu?
‎- Sigur. ‎- Mă trece pipi.
‎- Atunci, pipi plăcut! Scuze. ‎- Ești un scumpic.
‎Mulțumesc.
‎Să vedem…
‎- Braseria aia e incredibilă. ‎- N-o știu.
‎- Am dus o grămadă de tipe acolo. ‎- Dar e bună pentru clienți?
‎- Le place la nebunie. ‎- O să mi-o notez.
‎- Álvaro, prietene… ‎- Ce e?
‎- Ce e cu videoul ăla postat? ‎- A fost Paula.
‎- Paula? Stagiara? ‎- E community manager.
‎- Mă și miram că ai făcut tu așa ceva. ‎- Stai liniștit. I-am zis să-l șteargă.
‎- Nu, exclus. I-a plăcut președintei. ‎- Serios?
‎Zice că are un aer proaspăt, de ‎incluziune și încurajează diversitatea.
‎- I-a plăcut că apare un gras ciudat. ‎- Da?
‎Cică e un exemplu grozav al noii ‎imagini de care are nevoie compania.
‎- Bla, bla, bla… ‎- Care nouă imagine?
‎- Târfa aia nebună vrea să schimbe tot. ‎- La ce te referi prin „tot”?
‎La absolut tot. Vrea să schimbe tot. ‎Vrea materialul proiectat la eveniment
‎pentru a prezenta ‎noua strategie de comunicare.
‎- Care nouă strategie? ‎- Habar n-am. Ce apare în video.
‎Dar am pregătit deja totul, discursul… ‎Nu pot schimba până diseară…
‎Nu. După-masă ne vedem cu președinta ‎ca să ne prezinți noua strategie.
‎- Care nouă strategie? ‎- De unde dracului să știu?
‎Habar n-am de grași ciudați ‎și de travesti. Voi ați postat materialul.
‎- Nu eu, ci Paula! ‎- Fata aia? Paula, sigur…
‎Atunci, vorbești cu ea, îți dă idei. Să ‎îți explice viziunea ei, a tineretului…
‎- Nu-i mai simplu să discuți cu Susana? ‎- Nu pot. Știi cum e.
‎- O târfă nebună, ce dracu'? ‎- I-ai zis târfă nebună președintei?!
‎- La fel ca tine, adineauri. ‎- Ai grijă! Sunt vremuri complicate.
‎- Trebuie să fim adepții incluziunii. ‎- Eu sunt.
‎Eu sunt. Tu ești. Suntem amândoi. ‎La 15:30 vii cu o strategie…
‎- Dar să-mi dea măcar un răgaz… ‎- Am mare încredere în tine.
‎Dar…
‎Drăcie! O să se-aleagă praful.
‎Bună, frumuseților! ‎Azi vă arăt machiajul meu preferat.
‎Machiajul meu preferat.
‎Îl folosesc zilnic. ‎De acum, poți face și tu la fel.
‎Machiajul meu preferat.
‎Machiaj de zi, de seară, ‎pentru școală, pentru serviciu…
‎Unu, doi, trei, începe video!
‎- Ești un porc. ‎- Drăcie!
‎Laba la birou? Pentru asta ‎primim salariu? Nu ți-e rușine?
‎Nu te speli?
‎Deci Paula… Acum înțeleg faza ‎cu melodia. Totul se leagă.
‎Paula e o alegere bună. ‎E sexy și îngrijită.
‎Se poartă frumos cu noi, ‎spre deosebire de celelalte fete.
‎Și să spunem lucrurilor pe nume! ‎Ți-a zis „scumpic”.
‎- Exact. Cred că… ‎- Ai dreptate.
‎- De ce nu putem fi cu ea? ‎- De ce?
‎Doar pentru că avem chelie ‎și o frumusețe care iese din tipare?
‎Exact. Suntem perfect de imperfecți. ‎Dar cred că Paula e…
‎Uită-te la tine și la mine!
‎- Ești urât cu spume. ‎- Cum?
‎Poate nu m-am făcut înțeles. ‎Ești urât cu spume.
‎Femeilor le e silă să dea mâna cu tine, ‎darămite să facă altceva…
‎- Nu-i adevărat. ‎- Trebuie să-ți amintesc de Aitana?
‎- A fost acum mulți ani. ‎- Dar Lucía? Sau Gemma Hurtado?
‎- Eram un copilandru pe-atunci. ‎- Ce dracu'? Aveam 36 de ani.
‎Paula e altfel. Nu e superficială. ‎O interesează sufletul omului.
‎- Și noi avem ceva deosebit. ‎- Sigur… Ce avem noi deosebit?
‎- Păi… ‎- Tito…
‎Nu mai visa! ‎Acum ne e bine, suntem liniștiți.
‎Vrei să suferi din nou?
‎Terminăm laba?
‎- Alberto! ‎- Aurora…
‎S-a blocat cafetiera, dragă.
‎- Probabil, îi trebuie apă. ‎- Te ocupi, te rog?
‎Până la urmă, le iau pâinea de la gură ‎băieților de la mentenanță.
‎- Espresso cu lapte de soia, fără zahăr. ‎- Sigur.
‎Mulțumesc că m-ai primit, Rosa.
‎- N-am mai venit de luni bune. ‎- De un an.
‎Un an? Am considerat că nu am nevoie, ‎că mi-e bine, dar…
‎E evident că nu ți-e prea bine.
‎- Iartă-mă că am renunțat brusc. ‎- Nu-i nimic. Cu ce te pot ajuta?
‎- Se pare că… ‎- Puteai măcar să suni.
‎- Am fost foarte prinsă la muncă. ‎- M-ai expediat printr-un mesaj.
‎Eu îți ascult problemele patru ani, ‎iar tu mă expediezi printr-un mesaj?
‎Dar te-am anunțat din timp ‎și ți-am plătit ședințele din luna aia.
‎Ai plătit? Evident, așa scapi ‎de sentimentul de vinovăție.
‎- Îmi pare rău. ‎- Nu-i nimic. Faptul e consumat.
‎Cum îți merge cu soțul tău asexual?
‎- Mai ai fantezii sexuale cu femei? ‎- Nu, cu soțul e bine.
‎Dar azi mi-au apărut în minte ‎amintiri din copilărie.
‎Amintiri din copilărie? Ce original, ‎Cristina! Nimănui nu i se întâmplă asta.
‎Mi-am amintit ‎că, atunci când eram mică, nu…
‎Nu mă simțeam…
‎E foarte ciudat. Parcă am încercat ‎să-mi șterg asta din memorie.
‎Dacă mă gândesc mai bine, ‎totul se potrivește. Nesiguranța…
‎- E totul în regulă? ‎- Nu. Nu pot continua.
‎- De ce? ‎- Mă enervezi.
‎Nici înainte nu-mi plăceai, cu viața ta ‎mediocră și lipsa de inițiativă…
‎- Păi… ‎- Regret. Trebuie să ne oprim.
‎Nu te suport. Te privesc ‎și-mi vine să te scuip în față.
‎Mai bine pleci. Ți-aș da o palmă.
‎Uite-așa! Peste față.
‎Bine, atunci…
‎Încotro? Face 60 de euro.
‎Sigur.
‎Paula, vino în biroul meu!
‎- Mă concediezi, nu? ‎- Ascultă!
‎Ernesto era furibund. „Cine a făcut ‎filmul? Cine e de vină? Pare un bordel.”
‎- Te scutesc de limbajul trivial. ‎- E clar, aici nu poți avea inițiativă.
‎- Mediocrii sunt promovați. ‎- Nu pleci.
‎- Ca tine, Álvaro. Poftim? ‎- Cum? Ia loc, te rog!
‎- L-am convins să rămâi cu noi. ‎- Serios?
‎N-a fost ușor. Știi că taie și spânzură. ‎Voia vinovatul. I-am zis că nu e cazul.
‎Pentru mine, echipa e familia mea. ‎Suntem o familie, Paula.
‎- Mulțumesc mult, Álvaro. ‎- La 15:30 ne întrunim cu președinta.
‎- Și eu? ‎- Da.
‎L-am convins să mergi și tu.
‎- Nu știu ce să zic. ‎- Nimic. Lasă-mă pe mine să vorbesc!
‎Apropo, vreau să-ți pun niște întrebări.
‎Care era mesajul filmului? Cum vezi ‎noua strategie? De ce apare un gras?
‎Cred că imaginea companiei ‎e, evident, demodată.
‎- Evident? ‎- Da, e, evident, demodată.
‎Altceva?
‎Are ca public-țintă femeile ‎heterosexuale, din categoria cisgen,
‎și se bazează pe norme de frumusețe ‎care n-au legătură cu oamenii adevărați.
‎Din acest motiv ne dorim ‎o strategie inclusivă
‎care să accepte toți oamenii, ‎fiindcă frumusețea are multe fațete.
‎- Așadar, bărbați și femei… ‎- Și persoane transsexuale.
‎- Bărbați și femei, transsexuali… ‎- Și bisexuali.
‎- Bărbați și femei, transsexuali… ‎- Și cei de gen fluid.
‎- Faci mișto de mine? ‎- Nu. Paula a zis…
‎- E absurd. ‎- Paula știe toate astea.
‎- Am putea s-o lăsăm pe ea… ‎- Vrei să ne sufle postul?
‎Asta vrei? După câte am făcut ‎pentru ea… Am învățat-o meserie.
‎Am dus-o la întâlnirile cu clienții. ‎Am ratat bordelurile, atât.
‎Crezi că mi-a mulțumit? Niciodată. ‎Știi că nu mi-a dat like la selfie-uri?
‎- Plec. ‎- Eu îi dau like la toate… Poftim?
‎- Plec. ‎- Unde?
‎- Nu știu. ‎- Despre ce vorbești?
‎Sunt obosit, Álvaro. ‎Nu-i vina ta, ci a mea.
‎Vorbim mereu despre același lucru, ‎și anume, despre tine.
‎- Nu vorbim niciodată despre… ‎- Despre ce?
‎- Te privesc și nu mai simt la fel… ‎- Poftim?
‎- Regret, Álvaro. ‎- Nu poți pleca.
‎- Ba da, pot. ‎- Da? Cum?
‎- Pe ușă. ‎- Așteaptă, Álvaro! Stai!
‎Despre ce vrei să vorbim? ‎Despre cinema sau știri?
‎- Nu-i asta. ‎- Despre politică internațională?
‎- Adio! ‎- Hei! Așteaptă!
‎- Nu azi! Am nevoie să mă sprijini. ‎- Dar eu de ce-am nevoie?
‎- De ce-am nevoie eu? ‎- Dar de ce-ai avea tu nevoie?
‎Adio, Álvaro!
‎Álvaro…
‎Álvaro!
‎Álvaro, când ai un moment, ‎să verificăm rezultatele… Álvaro?
‎- Álvaro! ‎- Da.
‎Ar trebui să verificăm ‎rezultatele anuale din raportul…
‎- Ce-ai pățit? ‎- Cum adică?
‎- Nu ai… ‎- Nu…
‎- De ce nu ai… ‎- A plecat.
‎- Cum adică? ‎- A șters-o.
‎- Unde? ‎- Nu știu.
‎- Dar cum e posibil? ‎- Fiindcă ne-am despărțit. Așa.
‎Bună! Sunt Ángel Alferez. ‎Bun venit pe canalul meu de YouTube!
‎Azi vreau să vă explic ‎cum mi-am dat seama că sunt trans.
‎Mi-am dat seama că e o discrepanță ‎între percepția mea despre mine
‎și percepția celorlalți despre mine.
‎Îmi plăcea să vorbesc despre mine ‎la masculin, îmbrăcam hainele tatei…
‎Pur și simplu, nu mă simțeam bine ‎în pielea mea.
‎Se numește „disforie”. ‎Nu te identifici cu trupul tău.
‎Te uiți în oglindă și simți ‎că țâțele alea nu-s ale tale
‎și că n-ar trebui să le ai.
‎Acum port o bandă ‎care aplatizează sânii.
‎Sunt oameni care îi spun „binder”, ‎ca în engleză.
‎Sunt niște bustiere de compresie ‎care îți ascund sânii.
‎Sunt băiat și nu vreau să am penis. ‎Mă simt grozav fără.
‎Mi-era clar că nu sunt femeie. ‎Dar acum mi-e clar că nu sunt bărbat.
‎O fată băiețoasă ‎nu e neapărat lesbiană.
‎Sunt transsexual non-binar.
‎Iubiții, iubitele mele… ‎Eu nu am gen.
‎Oameni buni, sunt un bărbat ‎într-un corp de femeie.
‎- Cine sunt? ‎- Cred că e limpede.
‎- Nu și pentru mine. ‎- Ce-ar fi să vorbim cu Paula?
‎- Cu Paula? ‎- Ea ne va ajuta.
‎Ți se pare normal să-ți dispară ‎reflexia așa, dintr-odată?
‎- Nu, nu e normal. ‎- Nu e.
‎Știi ceva? Ducă-se dracului!
‎- La ce-mi trebuie? ‎- La…
‎La nimic. Absolut nimic.
‎Absolut nimic.
‎Bună ziua, domnilor! Doriți un ziar?
‎E gratis, de la metrou, ‎dar acesta e foarte bun.
‎- Nu, mulțumesc. ‎- Sunteți gata pentru eveniment?
‎Cincizeci de ani… Nu e de ici, de colo.
‎Vechimea companiei dă valoare…
‎- Asta e. ‎- Ce e?
‎- Nu mai zice: „Asta e!” ‎- Te rog, nu începe iar!
‎Mi-e scârbă de oamenii ăia, de tot, ‎chiar și de tine.
‎Stai așa! Mai întâi, te calmezi puțin. ‎Liniștește-te!
‎- De ce nu-i ardem pe toți? ‎- O ții una și bună cu focul.
‎Amintește-ți de peruș! Cum țipa…
‎Ce țipete scotea!
‎Și izul de pui ars… Nu ne-am mulțumit ‎cu unu și-am ars doi.
‎Apoi, trei. Și alte țipete.
‎Taci odată! Nu ardem pe nimeni, ‎ce dracu'?
‎Bună ziua! Doriți un ziar?
‎Sunt gratis, de la metrou, ‎dar acesta e foarte bun.
‎Cum adică vrei să pornești ‎pe propriul drum? Care drum?
‎M-am simțit foarte bine ‎în toți acești ani,
‎dar acum am nevoie ‎să-mi văd de-ale mele.
‎- Despre ce vorbești? ‎- Se poate. Álvaro a făcut așa cu a lui.
‎- Ce anume se poate? ‎- Acum nu mai are reflexie.
‎- Poftim? ‎- Trebuie doar să ieși pe ușa aia.
‎- Nu pot ieși pe ușa aia, idiotule. ‎- Ba poți. Încearcă!
‎Nu pot pleca fără tine, Alberto. ‎Nu pot să mă duc…
‎- Vezi? ‎- Mă gonești?
‎Nu. Zic să luăm o pauză.
‎Mă alungi? Am făcut atâtea pentru tine, ‎ți-am dat cei mai buni ani din viață.
‎Îți sunt recunoscător, ‎dar cred că e mai bine…
‎- M-am săturat să-ți suport tâmpeniile. ‎- Nu le mai suporta!
‎Prea bine. Dacă vrei să plec, plec. ‎Nicio problemă. Dar e definitiv.
‎Să nu vii la mine plângând!
‎- Plec, să știi! ‎- Bine.
‎Cum dorești.
‎Alberto! S-a blocat imprimanta. ‎Vezi tu ce are?
‎- De fapt… nu. ‎- De ce?
‎Fiindcă mă doare-n pulă de ea.
‎Nu sunt aici ca să repar imprimanta, ‎Mari Carmen.
‎- Da, dar… ‎- Mă lasă rece imprimanta.
‎Mă doare fix în cur de imprimantă!
‎La dracu' cu imprimanta!
‎Biroul meu e acolo. ‎Nu știu de ce-am mers atâta.
‎Nu, nu merge imprimanta. ‎Nu știu dacă ai aflat…
‎Și știți cine o va repara? Mama dracu'!
‎De ceva vreme ‎vreau să fac schimbări aici.
‎- Personal nou, ambalaje… Nu? ‎- Ba da.
‎Dar nu e ușor. Deși tata nu mai e, ‎totuși, pentru mine, e mereu prezent.
‎Trebuie să facem schimbări majore, ‎altfel, ne înghite concurența.
‎- Juan știe asta. ‎- Da, cifrele nu mint.
‎Vânzările sunt în scădere. ‎Dacă nu acționăm rapid…
‎Când am văzut filmul, mi-am zis: ‎„Fii liberă! Fii tu! Fii!”
‎Nu degeaba sunt președinta companiei. ‎Și eu am un cuvânt de spus.
‎- Absolut. Viziunea ta e esențială… ‎- Diseară vom sărbători trecutul.
‎Dar vreau să sărbătorim și viitorul.
‎Tu ne vei îndruma, Álvaro. ‎Ce ne-ai pregătit?
‎Nu am avut mult timp ‎să mă pregătesc, dar…
‎Am câteva notițe… Să văd…
‎Practic, cred că trebuie ‎să ne adresăm oamenilor.
‎Trebuie să ne detașăm de sex. ‎Nu mă refer la sex, ci la gen.
‎Fiindcă genul și sexul nu sunt totuna. ‎De fapt, uneori, sunt.
‎Uneori, coincid, dar nu întotdeauna.
‎Deci… Când vine vorba ‎să te adresezi oamenilor…
‎Îți propui să le vorbești oamenilor…
‎De ce sex? Nu contează. ‎Genul este important.
‎Genul…
‎În final, s-ar putea spune…
‎De ce?
‎Sau, poate, nu.
‎Oamenii…
‎- Álvaro! ‎- Da.
‎- Continuă! ‎- Sigur. Mă scuzați.
‎Oamenii… Ceea ce… E elementar.
‎Paula, să auzim părerea ta!
‎- A mea? ‎- Da, împărtășește-ne ideile tale.
‎Te rog, Paula.
‎Nu știu… De ce machiajul trebuie ‎să se adreseze exclusiv femeilor?
‎- Bărbații de ce nu se pot machia? ‎- Homosexualii, de exemplu.
‎- Nu doar ei. ‎- Exact.
‎- Oricine vrea. ‎- Intersexualii.
‎Álvaro, scuză-mă. Te superi ‎dacă o lași pe Paula să vorbească?
‎- Sigur că nu. ‎- Mulțumesc.
‎Eu cred în libertatea de exprimare.
‎Cred în libertate și consider…
‎- Scuze. Știi unde e Maria? ‎- Nu. Cred că s-a dus la toaletă.
‎- Bună! Scuze. Te-am speriat? ‎- Puțin.
‎Te așteptam. Ce faci?
‎- Am fost la baie. ‎- E indicat, mai ales după prânz.
‎- Da… ‎- Ne-am distrat aseară, nu?
‎A fost „da” sau „nu”? ‎Hai să repetăm figura! E bine diseară?
‎- Nu pot. ‎- Nu ai planuri după petrecere.
‎- Mă odihnesc. ‎- Îți iei mâine liber. Sunt șeful tău.
‎- Nu pot. ‎- Bine. Dar acum?
‎- Nu! ‎- Una mică la baie.
‎De ce? Doar ți-a plăcut. ‎Ți-a plăcut sau nu?
‎- Álvaro! Mă doare! ‎- Álvaro!
‎Pa, frumoaso!
‎- Ce dracu' faci? ‎- Nimic. Pe-aici…
‎Vrei să-ți facă plângere ‎pentru hărțuire sexuală?
‎- Nu știu ce are. Aseară n-a fost așa. ‎- Ce s-a întâmplat aseară?
‎Nimic. Am ieșit să bem ceva…
‎Nu poți fi atât de disperat după sex.
‎Nu sunt disperat după sex. ‎Ce vină am că sunt atrăgător?
‎Mai bine nu ții niciun discurs diseară.
‎- Cum vine asta? ‎- Am încercat să te protejez.
‎Ți-am acoperit multe rahaturi, ‎dar nu-mi mai pot permite să risc.
‎- Acum pricep toată faza cu Paula. ‎- Care fază?
‎- „Zi tu, Paula!” Mi-ai închis gura. ‎- Dar nu ziceai nimic.
‎- Tu nu m-ai lăsat să vorbesc! ‎- Țipi la mine.
‎- Mă înlături fiindcă îți iau fața. ‎- Ce spui?
‎Sunt o amenințare pentru tine. ‎Sunt charismatic, toți mă plac…
‎- Toți din birou râd de tine. ‎- Cine râde de mine?
‎Toți. Îi iau pe rând. ‎Juan, Ramón, grasul…
‎Tipa nouă, nu-i știu numele. ‎Îi aud mereu, la bufet.
‎Au și un grup de WhatsApp ‎unde îți comentează selfie-urile.
‎- Fiindcă sunt amuzante. ‎- Nu, fac mișto de tine.
‎Cum îi zice? Cretinul? Idiotul? ‎Gata. Rahatul.
‎- Rahatul? ‎- Rahatul, Álvaro.
‎M-au adăugat. Îl țin pe silențios. ‎Recunosc. Uneori, fac comentarii crude.
‎Uneori scriu „LOL”… Rahatul.
‎Álvaro!
‎Rahatul.
‎Machiajul se vinde pentru a ne ascunde ‎așa-zisele defecte,
‎pentru a ne face pe noi, femeile, ‎să aspirăm la trupuri de fotomodele,
‎ca să nu mai fim noi însene.
‎Machiajul trebuie să ne ajute ‎să ne exprimăm liber, oricum am arăta.
‎- Fiindcă suntem niște frumuseți. ‎- Ar trebui să vorbești diseară, Paula.
‎- Dacă vrei. Vrei sau nu? ‎- Da. Sigur.
‎Da.
‎Nu pot să cred că președinta ‎m-a rugat să vorbesc în fața tuturor.
‎Felicitări!
‎- Știu că filmul ți se pare o tâmpenie. ‎- Nu e adevărat.
‎- Ieri n-ai părut prea interesată. ‎- Eram îngrijorată.
‎Nu-i nimic. Te iert.
‎Trebuie să mă concentrez ‎asupra discursului.
‎- Îmi stă bine părul? ‎- Arăți superb.
‎Nu știu dacă am timp să ajung la coafor.
‎- Pot merge la Ariel. E aproape. ‎- Ariel?
‎Rahat! Azi au o aniversare ‎și închid mai devreme.
‎Ariel e tipul care a fost fată, nu? ‎Nu se simte nici băiat, nici fată.
‎- E o persoană non-binară. ‎- Exact.
‎- Ce interesant! ‎- Cine? Ariel?
‎- Da. El… Adică ea. ‎- Ei.
‎- Ei. Știa deja că e… ‎- A început tranziția…
‎…și și-a dat seama ‎că nu se identifică cu niciun gen.
‎Dar s-a operat? ‎Nu i se observă sânii.
‎- Poartă bandă? ‎Binder? ‎- De unde știi tu despre asta?
‎M-am interesat ‎după ce am văzut filmul tău.
‎Serios? Doamne!
‎Deci nu schimb numai compania, ‎ci și pe sora mea?
‎De asta e atât de important. Nu mai ‎ține doar de avansarea în carieră.
‎Vreau să simt că ajut oameni, ca tine, ‎să-și deschidă mintea.
‎Vreau să fie respectate diferențele și ‎toți să se exprime la potențial maxim.
‎- Paula… ‎- E supertare ce-am zis.
‎Trebuie să-mi notez.
‎Paula… De dimineață, ‎când am fost la sala de sport…
‎- Am zis „la potențial maxim”? ‎- Nu-mi amintesc.
‎Ce te frământă?
‎Ce ai?
‎Nu știu. Se întâmplă ceva ‎foarte ciudat cu mine…
‎E tata.
‎Tată…
‎La ce spital?
‎- Crezi că mă descurc bine? ‎- În ce privință?
‎În general. Știu că nu sunt perfect, ‎dar fac treabă bună, nu?
‎Sigur că da. Ce e cu tine?
‎- Nu mă lasă să țin discursul. ‎- Cine nu te lasă?
‎Vorbești foarte bine. ‎Ai fost mereu un mare orator.
‎- Nu-i așa? ‎- Sigur!
‎- Cel mai bun din piesele de teatru. ‎- Poate nu cel mai bun…
‎Ba da. Și cel mai frumos. ‎Celelalte mame crăpau de invidie.
‎- Te remarcai, orice făceai. ‎- Totuși…
‎Te remarcai în tot ce făceai.
‎De asta ai ajuns directorul uneia dintre ‎cele mai importante companii din lume.
‎- Nu-i chiar așa și nu sunt director. ‎- Vorbești ca tatăl tău.
‎Tu nu ești ca el. Nu ești un ratat ‎ca el. N-ai fost niciodată.
‎- Și nici nu vei fi vreodată. ‎- Nu. Nu sunt ca tata.
‎- Am fost mereu un învingător, nu? ‎- Bineînțeles.
‎Întotdeauna mi-am făcut bine treaba.
‎- Unde sunt? ‎- Unde te duci?
‎Îți pregătesc un gin tonic?
‎Eram popular. M-am cuplat ‎cu cea mai frumoasă fată din liceu.
‎Înscriam goluri. Eram căpitanul echipei.
‎- Și aveai o caligrafie superbă. ‎- Da, scriam frumos de mână.
‎Luam note bune la Științe Sociale.
‎Și la Educație fizică. Ce plăcere să te ‎văd la sărituri, cu așa picioare…
‎- Unde sunt? ‎- Ce cauți, Álvaro?
‎Nu sunt aici. Ce mobilă de rahat!
‎Poate știu eu unde e. Ce cauți?
‎N-ar fi trebuit să veniți. ‎Mă simt perfect.
‎- Nici chiar așa… ‎- M-am obișnuit cu aritmia.
‎De ce ai venit, Cristina? De ce-ai ‎plecat de la muncă? Ai atâta treabă.
‎Nici eu nu pot rămâne mult, tati, ‎diseară am de lucru…
‎- Tu fă ce trebuie să faci! ‎- Da. O să țin un discurs.
‎- Un discurs? Tu? ‎- Da, eu.
‎- E foarte bine. ‎- Mulțumesc.
‎- Ți-a prins bine să lucrezi cu soră-ta. ‎- De fapt, eu…
‎La început, nu voiai. Ziceai ‎că nu ești făcută să mergi la program.
‎- Nu cred c-am zis asta. ‎- Ceva asemănător.
‎Una dintre expresiile maică-tii. ‎Dar uită-te la ea! Acum ține un discurs.
‎Despre ce?
‎Am făcut un film ‎cu ocazia a 50 de ani…
‎- Cum ai reușit? ‎- Nu, eu n-am nicio legătură.
‎- Cum să nu? ‎- Nu.
‎- L-a văzut Susana, președinta… ‎- Ai tras sforile.
‎- Nu. Doar m-a recomandat. ‎- Poți să-i zici cum vrei.
‎- Au văzut că sunt în stare… ‎- Grozav. Îți găsești locul.
‎Dacă n-ar fi fost Cristina, ‎ai fi petrecut și acum…
‎- Cu lesbiene și poponari… ‎- Poftim?!
‎Homosexuali. ‎Le zicem homosexuali, dacă vrei.
‎- Tată… ‎- Lasă că știu eu, Paula…
‎Nu ți-a plăcut niciodată munca. ‎La asta semeni cu maică-ta.
‎- Nu mă mai compara cu mama! ‎- Hai, țipă la mine!
‎- Stau bine cu inima. ‎- Plec.
‎Nu, Paula.
‎- E normal să se comporte așa? ‎- Are emoții.
‎- A avut tot ce și-a dorit. ‎- Nu te enerva!
‎Pe când tu…
‎N-ai avut nici jumătate ‎din cât a avut ea. Și ești fericită.
‎Încă nu mi-ați dăruit nepoți.
‎Ai deja o vârstă, ‎dar medicina a avansat mult.
‎Poate îmi faci o surpriză…
‎CEL MAI CHIPEȘ
‎Limba maternă: suficient. ‎Științele naturii: bine.
‎Științe sociale: suficient. ‎Matematică: insuficient.
‎Chiar crezi că sunt bun, mamă? ‎Nicio notă mare.
‎- Aveau ceva cu tine. ‎- Serios? Toți profesorii?
‎Oamenii nu suportă învingătorii. ‎Ne invidiau fiindcă aveam bani.
‎Toți aveau bani acolo. ‎Era o școală de puști bogați.
‎- Dar majoritatea erau în ruină. ‎- La fel ca noi.
‎Nu am excelat la nimic. ‎Am fost mediocru.
‎Cine nu te lasă să ții discursul?
‎- CEO. ‎- Ceo?
‎- Îl sun acum și-l fac albie de porci. ‎- Pe cine suni?
‎- Cum ai zis? De cine întreb? De Ceo? ‎- Mamă…
‎Bem un gin tonic?
‎- Niciodată n-o să-i dăm tatei ce vrea. ‎- Îmi pare rău. N-am timp de asta.
‎- Îmi trebuie o rochie pentru diseară. ‎- O rochie?!
‎- Îmi pare rău. ‎- Cristian!
‎- Nu-mi pot schimba viața brusc. ‎- Cine-a zis să fie brusc?
‎- M-am obișnuit să trăiesc așa. ‎- Ce argument de rahat!
‎- Nu pot deveni altcineva. ‎- N-ai fi altcineva.
‎Eu nu sunt tu!
‎Nu mă poți încuia din nou.
‎- Nu-mi pot schimba viața. ‎- Dar de ce?
‎- Sunt toate… Mario… ‎- Niciodată nu l-am iubit pe Mario.
‎- Colegii de muncă? ‎- Cui îi pasă?
‎- Prietenele de la Zumba? ‎- Ducă-se dracului!
‎- Tata. ‎- Poate c-o să-i fie mai greu.
‎L-am omorî.
‎Lasă-te iubită ‎pentru ceea ce ești cu adevărat!
‎Acordă-ți șansa asta!
‎Îmi pare rău.
‎Nu. Nu ne poți face asta. Nu poți!
‎Ce drăguț e galbenul-muștar!
‎Dar n-au și o culoare ‎care… să ne reprezinte mai mult?
‎Vernil.
‎Álvaro!
‎Salut, Álvaro! Nici tu n-ai timp ‎să treci pe-acasă?
‎Vreau să-mi cumpăr un costum.
‎Decât să iau autobuzul dus-întors ‎și să ratez toată masa…
‎- Mai bine mă dichisesc aici. ‎- Ce ți s-a întâmplat?
‎- Cum adică? ‎- Cu reflexia ta.
‎- Am izgonit-o. ‎- Cum așa?
‎Da, aveai dreptate. ‎Ne e mai bine fără ele.
‎La ce ne trebuie?
‎- La nimic. ‎- Nu, m-am înșelat.
‎- Cum adică? ‎- Uită-te la tine!
‎- Nu pot. ‎- Nu știu să fac nod la cravată fără el.
‎Uită-te în oglindă ‎și spune-mi ce vezi! Ce vezi?
‎- Nimic. ‎- Exact. Nimic.
‎Așa că poți fi orice dorești. ‎Cine vrei să fii? Cine?
‎Măi să fie! O ador.
‎- Cât costă? ‎- Tu știai, nu? Despre Cristian…
‎Nu știu ce s-a întâmplat. N-ar fi ‎trebuit să-l vezi. Acum e la locul lui.
‎- De ce? ‎- Cum? Ai uitat chinul din copilărie?
‎Nu. Sigur… Nu-ți amintești, ‎fiindcă m-am ocupat eu de asta.
‎- Nu, ai ascuns trecutul. ‎- Ca să te protejez.
‎- Dar acum suntem bine, Cristina. ‎- Cu medicație anxiolitică.
‎Ce vrei și tu? Nu e o viață perfectă. ‎Dar există viața perfectă?
‎Mă întreb și eu. Există viață perfectă? ‎Măcar noi nu suferim.
‎- Da. ‎- Nimeni nu-l voia pe Cristian.
‎Nimeni nu ne voia.
‎Hai să plătim rochia! Diseară, ‎bem puțin vin. O merităm din plin.
‎Ba chiar și jumătate ‎de pahar de gin tonic. Dar nu mai mult.
‎Ne pierdem controlul ‎și nu putem ajunge prea târziu acasă.
‎Bruna se agită și latră, iar vecinii ‎se plâng de ea. Pe bună dreptate.
‎COAFOR
‎- Tu ești Ariel, nu? ‎- Da. Și tu?
‎- Cristina, sora Paulei. ‎- Scuze. Nu-mi dădeam seama.
‎Nu-i nimic. Ne-am întâlnit ‎de câteva ori.
‎- Lucrați împreună, nu? ‎- Da.
‎- Ai nevoie de ceva? ‎- Nu.
‎- Vrei să bei ceva? ‎- Da.
‎Vino! Simte-te ca acasă!
‎- Antonia! Ce mai zici? Ce mai faci? ‎- Foarte bine. Uite…
‎Eu sunt super. Mă duc să-mi cumpăr ‎un costum pentru petrecere.
‎Mă bucur. Sigur o să vă distrați. ‎N-am fost niciodată la un așa eveniment.
‎- Vino și tu, Antonia! ‎- Eu? Cum așa?
‎- Ești de-a casei. ‎- Nu-i totuna…
‎- Ba e exact la fel. Vino! ‎- Ce-o să spună lumea?
‎Oamenii să se mai ducă dracului, ‎Antonia!
‎Da, dar… Scuze. Mi-a fugit mâna.
‎Stai liniștită. A fost ‎o reacție spontană, firească.
‎Mai ales că dumneata ai lovit primul.
‎Eu te lovesc mai ușor, ‎dar nu-i nimic. E un gest minunat.
‎- A durut? ‎- Nu, nici vorbă.
‎- S-a înroșit puțin. ‎- Nici n-am băgat de seamă.
‎Durerea e relativă. Ce te doare pe tine ‎nu mă doare pe mine, dimpotrivă.
‎Plec, fiindcă închid magazinele. ‎Ne vedem mai încolo.
‎Ce e?
‎Bună! Sunt Pol.
‎- Tu? ‎- Bună, Pol!
‎- Sunt Cris… Cristina. ‎- Cristina? Îmi pare bine.
‎- De asemenea. ‎- Ce te-aduce pe aici?
‎Am venit…
‎să mă tund, dar cu petrecerea asta…
‎Pot să te tund, dacă vrei.
‎Dacă vrei doar vârfurile, ‎te tund imediat. Lucrez aici, cu Ariel.
‎- Grozav! ‎- Vrei doar scurtat puțin, nu?
‎Păi… Nu știu…
‎Dacă tot sunt aici…
‎Dacă mă uit la tunsorile de aici… ‎Nu știu… Poate…
‎- Asta? ‎- Cea de-acolo?
‎- Nu merge, nu? ‎- E o schimbare radicală. Dar te tund.
‎Bine. Poate…
‎Ceva clasic?
‎Ca mine?
‎Tu ești aici?
‎- Ce părere ai? ‎- Cum vrei tu, Cristina.
‎Trebuie să fii sigură ‎de ce-ți dorești, fiindcă…
‎- Cristian. ‎- Poftim?
‎Numele meu…
‎Numele meu e Cristian.
‎Bună, Cristian! Eu sunt Pol.
‎Bună, Pol!
‎Ce ți-am zis eu, Antonia? ‎Atâta ură și ranchiună…
‎Îmi umpli capul cu prostii. ‎Asta nu mai e viață.
‎La urma urmei, sunt oameni cumsecade. ‎Fiecare cu problemele lui…
‎Ghici ce rochie o să purtăm!
‎- Nu apare nici Antonia, nici López. ‎- Nu? Dar „portăriță”?
‎- Nici portăriță. ‎- Îl pot căuta pe Alberto? M-a invitat.
‎Nu. Dacă nu sunteți pe listă, ‎nu puteți intra.
‎Intri dumneata? E un domn grăsuț, ‎deschis la ten și păros…
‎Nu am voie să plec de aici. ‎Poate mai târziu…
‎- Înțeleg. Dar uite cum sunt îmbrăcată. ‎- Puteți aștepta la bar.
‎Fii liber! Fii tu!
‎Bine.
‎Vă mulțumesc foarte mult.
‎Iertați-mă, sunt emoționată, dar… ‎Mai întâi de toate, vă spun bună seara!
‎M-am gândit mult ‎la discursul meu de azi și…
‎Sinceră să fiu, nu am pregătit nimic.
‎Vidul existențial, ‎moștenitorul postmodernismului,
‎a supus industria cosmetică, ‎timp de mulți ani,
‎la norme de frumusețe ‎care sunt nerealiste, false.
‎La imagini care ne dictează ‎cum trebuie să arătăm,
‎care ne impun o perfecțiune imposibilă, ‎fiindcă nu suntem perfecți.
‎Fiecare dintre noi e diferit. ‎Iar adevărata frumusețe se află aici.
‎Aici, în inimile noastre.
‎Cred că trebuie să ne dezbărăm de ‎complexe și să ne dăm arama pe față,
‎fără teama de a arăta ‎cine suntem, cu adevărat.
‎Fără teama de a fi noi înșine.
‎Vă mulțumesc.
‎E pentru voi.
‎Așadar, la mulți ani, Cosmetice Medina! ‎Să înceapă petrecerea!
‎Privește aici, te rog!
‎- Suntem mândri de tine, Paula. ‎- Și tu aveai îndoieli…
‎- Nu… ‎- În privința grasului.
‎- Mai devreme… ‎- N-ai văzut cum a umplut ecranul?
‎- Ideea era… ‎- Avea îndoieli și în privința ta.
‎- Ești o femeie tânără. ‎- N-am zis niciodată…
‎Ai văzut reacția tuturor? ‎Au fost entuziasmați.
‎- Absolut. Ne bazăm pe imaginea asta. ‎- Și pe Paula, o stea în devenire.
‎- Da. ‎- Mulțumesc pentru votul de încredere…
‎Al naibii de mișto!
‎A fost superb, Paula. ‎Te-ai descurcat de minune.
‎A fost atât de frumos.
‎- Ce fericiți suntem! ‎- Da.
‎Toți patru, nu? Noroc!
‎- Ce e cu tine? ‎- Ariel e dat dracului!
‎- El te-a tuns? ‎- Nu, Pol.
‎- Duhnești a băutură. ‎- Am băut câteva beri.
‎- Și MDMA. ‎- De ce dracu' ți-a dat droguri?
‎De ce… Uită-te aici!
‎Uite!
‎- Ce e? ‎- O bandă.
‎- O bandă? ‎- Mi-a dat-o Noa.
‎- De ce? ‎- Nu vezi, Paula? Sunt liber.
‎Sunt eu.
‎- Despre ce vorbești? ‎- Paula…
‎- Sunt Cristian. ‎- Ce?
‎Eu… sunt Cristian.
‎Paula, nu știu cine sunt. ‎Am încercat să fiu eu însumi, dar…
‎Nu știu cine sunt, așa că nu pot. ‎Cine sunt eu?
‎- Nu știu. ‎- Dacă nu sunt nimeni sau nimic?
‎Ajută-mă, Paula!
‎Te rog!
‎Ajută-mă, Paula!
‎Da. Bună! Probă de microfon… ‎Mă auziți?
‎Nu e ceva planificat, ‎dar e o noapte propice spontaneității.
‎Vă mulțumesc că mă acompaniați, ‎băieți. Paula, asta e pentru tine.
‎Ne-ai învățat să privim în sufletele ‎noastre și să dăm tot ce e mai bun.
‎De-ar fi să…
‎De-ar fi să trăiesc ‎Fără ale tale-mbrățișări
‎Grasu' dracului!
‎M-ar cuprinde tristețea
‎Știu că voi suferi
‎Te-aș urma ‎până la capătul lumii
‎Nu pot trăi fără tine
‎În lipsa ta, nu știu cine sunt
‎N-aș putea renunța la iubirea ta ‎Nu te îndoi de asta
‎Sărută-mă ‎Te voi iubi mereu
‎Fără tine, lumea mi-e pustie
‎Nimic s-o să schimbe ‎Iubirea pe care ți-o port
‎Vei simți mereu că te iubesc
‎Nu vreau să pleci ‎Te vreau alături în fiecare dimineață
‎Nimic n-o să schimbe ‎Iubirea pe care ți-o port
‎Vei simți mereu că te iubesc
‎Nu pot să văd fără tine ‎Ești lumina ochilor mei
‎Nimic nu va schimba ‎Iubirea pe care ți-o port
‎Paula, te iubesc.
‎Cred că și tu simți ceva pentru mine. ‎Îmi zici „scumpic”.
‎Nu spune nimic!
‎Alberto, nu… Nu!
‎Foc!
‎Fii liberă!
‎Fii tu însăți!
‎Fii liberă! Fii tu însăți!
‎Paula!
‎- Ce ai? ‎- Nu știu.
‎INCENDIU LA HOTEL TRES REYES
‎Ce dezastru! Bine că n-au fost răniți!
‎În fine… Știi că ți-am acoperit ‎mereu spatele, nu?
‎Dar, după incidentul ăsta, ‎se impun niște schimbări.
‎Îmi dau seama.
‎Reconsiderăm rolul tău în companie.
‎Vrem o schimbare, ‎dar nu asumându-ne riscuri majore.
‎Exact. Tu cum ai schimba ‎strategia de comunicare?
‎Mulți ani, industria cosmetică a fost ‎dominată de imagini de frumusețe…
‎- Nu. Am auzit discursul tău aseară. ‎- Vrem ceva concret.
‎Bine. Nu trebuie neapărat ‎să fie schimbări radicale.
‎Aș păstra conceptele de libertate ‎și de exprimare, fiindcă atrag,
‎dar aș renunța la tot ce e radical. ‎Fără persoane supraponderale.
‎Fără transsexuali. Poate crea o reacție ‎de respingere, iar piața e minoritară.
‎- Încă nu știm cine îți va ocupa locul. ‎- Paula?
‎Nu e sigur.
‎Ascultați! Între noi fie vorba…
‎Ideea e să vindem produse de machiaj, ‎nu să schimbăm lumea.
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎Mai bine ca oricând.
‎Ce se întâmplă? Álvaro!
‎De ce sunt aici? ‎Ce caut aici? Álvaro!
‎- Nu-mi poți face asta. ‎- Fac doar ce voiai tu.
‎- Nu sunt sigură că asta voiam. ‎- Ba da, numai că nu îndrăzneai.
‎- De asta am făcut schimb de locuri. ‎- Dar nu pot rămâne aici.
‎Și eu trebuie să rămân aici?
‎- Aici? ‎- Și eu am dreptul să ies.
‎Chiar dacă trebuie s-o luăm de la zero.
‎- E foarte ciudat. Nu vreau… ‎- Nu poți deține tu controlul.
‎- Da, dar… ‎- Nu face mutra asta!
‎O fac pentru tine. Capul sus! ‎Totul va fi bine.
‎Să vedem.
‎Totul va fi bine. O luăm treptat.
‎Totul va fi bine.
‎Cum arăt?
‎Ești foarte chipeș.
‎Subtitrarea: Olivia Primejdie