Jag ville inte vara ett halvblod.
Det är farligt att vara ett halvblod.
Det är skrämmande.
Oftast blir man dödad på smärtsamma, otrevliga sätt.
Om du tror att du kanske är en av oss är mitt råd till dig:
vänd dig om medan du kan,
för när du väl vet vad du är...
då känner de också det, och kommer efter dig.
Säg inte att jag inte varnade dig.
PERCY JACKSON OCH OLYMPIERNA
Jag heter Percy Jackson. Jag är tolv år.
Är jag ett problembarn?
Ja, det skulle man kunna säga. Dåliga betyg, mobbare, allt det normala.
Sen finns det lite andra grejer också.
Grejer som inte är så normala.
Det där är jag, när jag gick i tvåan. Vad gjorde jag där uppe?
Jag såg något.
Jag kunde åtminstone ha svurit på att jag såg något.
När du säger något sånt hamnar du hos den här killen.
Goda nyheter, han säger att jag inte ska oroa mig för det.
Det finns bara i min fantasi,
men om det händer igen måste jag berätta för någon.
Det hände igen.
Helt omöjliga saker som kändes som om de kommit
direkt från en av mammas historier.
Så verkliga ena minuten, och sen i nästa...
Vilken nolla.
Killar, vill ni höra om alla påhittade saker jag ser?
Det är inget du vill säga, inte till någon,
så det gjorde jag inte.
Sedan... förändrades något.
Jag träffade Grover.
Vi hade mycket gemensamt.
Bara han...
Och inte bara för att vi båda var längst ner i näringskedjan.
Och vet ni vad?
Det kändes bra att prata om de här sakerna med Grover.
Jag kunde nästan tro att de var påhittade.
Konstiga, men ofarliga.
Tills en dag när det också förändrades.
Tills den dagen en av dem gav sig på mig.
Det ni ser här är inte påhittat.
De är inte fantasier.
Det ni ser här är de sannaste och djupaste delarna av er själva.
Vänner... gudarna...
monstren, hjältarna ni ser i det här rummet
är påminnelser om vad vi är kapabla till.
Från era arbetsblad
vill jag att ni väljer ett av föremålen...
MET MUSEUM STUDIEBESÖK! GREKISK HISTORIA!
...ni ser här och beskriver det.
Inte bara hur det ser ut...
utan hur det får er att känna.
Hm? Okej, sätt i gång.
Vad ser du?
Perseus…
det är jag.
Du är döpt efter honom.
Är det därför du döpte mig efter honom?
För att han var en hjälte?
Varför tror du att han var en hjälte?
För att han dödar monster.
Varför tror du hon var ett monster?
Mamma...
Inte alla som liknar en hjälte är en hjälte,
och inte alla som liknar ett monster är ett monster.
Jag döpte dig efter honom, för när han var en liten pojke
lades han och hans mamma i en trälåda
och kastades i havet av en väldigt arg kung.
Ensamma och rädda. På nätterna viskade hans mamma,
"Håll fast, Perseus.
"Stå emot stormen som skapades för att krossa oss för vi är okrossbara
"så länge vi har varandra."
Och mot alla odds...
lyckades han hitta sitt lyckliga slut.
-Percy? -Mamma?
Jag är här, raring! Mamma är här!
Mr Jackson,
du ska kontrollera dig själv, förstår du mig?
-Jag? -Förstår du mig?
Han kan inte hjälpa det, mrs Dodds. Percy är speciell.
Nu räcker det.
Bry dig inte om dem.
När du är redo att höra vad gudarna har planerat för dig,
då kommer de berätta det.
Jag tror på dig. Och jag tror att du behöver den här.
Bli inte av med den.
Den är ett mäktigt instrument.
Det finns många teorier om vad som får någon att bli en mobbare.
Barndomstrauma, känslor av otillräcklighet...
Jag fattar att Nancy har problem,
men jag är trött på att hon tar ut dem på mig.
Det känns som om det är dags att göra något åt det.
Du kan boka en tid hos mr Kane. Han är bra på att prata...
Jag tänkte mer som att slänga Nancy i närmaste soptunna.
Åh, nej.
Om det är något jag vet om mobbare,
så är det att aldrig någonsin stå upp mot dem.
Det låter inte rätt.
Jag vet att detta är en tuff plats för personer som vi.
Men vi kommer inte vara här för alltid. Det finns bättre platser därute.
Hoppsan.
Percy...
Nej, gör det inte!
Percy knuffade mig!
-Nancy, är du okej? -Han puttade Nancy.
Där är du.
Vi är inga dårar, Percy Jackson.
Mrs Dodds, är du okej?
Det var bara en tidsfråga innan vi hittade dig.
Var är den, halvblod?
Var är den?
-Är han okej? -Är han död?
-Jag tror han sover. -Ja, titta på hans ögon.
-Ge honom lite utrymme, tack. -Okej.
Vad hände?
Var är mrs Dodds?
Jag gjorde inget mot honom!
-Han knuffade mig. -Alla går tillbaka till sin lunch.
Det är okej. Percys behöver bara ett ögonblick.
Jag förstår inte. Var det ingen som såg det?
Var är mrs Dodds?
Det finns ingen här som heter så.
Nu återgår vi till lunchen, allihop.
Sanningen... kan ibland vara svår att avgöra,
men i det här fallet verkar sanningen svår att förneka.
Mr Jackson, flera klasskamrater såg dig och mr Underwood
bråka med ms Bobofit,
men du har ändå inte gett någon förklaring till hur hon hamnade i fontänen
annat än...
"Jag rörde inte Nancy."
Finns det inget annat som du vill säga?
Jag rörde inte Nancy.
Okej.
Mr Underwood? Har du något att tillägga?
Ja.
Det har jag.
Fortsätt.
Percy hade tidigare sagt till mig att han ville hämnas på Nancy
-för allt hon gjort mot oss. -Grover?
Och han talar inte sanning om vad som hände vid fontänen.
-Grover! -Ursäkta mig.
Säger du att du såg mr Jackson överfalla ms Bobofit?
Ja, det gjorde jag.
Inget av det här är lätt.
Inte för dig, inte för någon av oss.
Jag är mycket orolig för dig.
-Jag såg vad som hände vid muséet. -Jag rörde inte Nancy.
Det vet jag att du inte gjorde.
Åtminstone vet jag att du tror att du inte gjorde det.
Vill du berätta för mig vad du tror hände?
Du kan berätta för mig. Jag kan kanske förstå.
Vill du slå vad?
Percy...
Jag har sett många unga människor gå igenom det här i mitt liv,
men av dem alla misstänker jag att...
din resa kan vara den svåraste.
Jag misstänker att du är speciell.
-Så mycket mer än du vet. -Bara sluta.
Jag behöver inte fler historier om att jag inte inser att jag är speciell.
De hjälper inte. Här är min skjuts. Jag åker hem.
Det är inget fel på rören i den här fastigheten.
-Du borde kanske gå till en läkare. -Hur vet du att jag inte är läkare?
Har du funderat på att äta mer frukt?
Jag äter massor av frukt. Har du funderat på att göra det?
Hej Percy.
Hej Eddie, beklagar det där.
Jag går ut, och du går in. Jag borde säga samma till dig.
Men... Fan, hejsan!
Välkommen hem, geniet.
-Är mamma hemma från jobb? -Är det allt du har att säga mig?
-Efter att du sparkats ut från skolan? -Jag blev inte utsparkad.
Din rektor ringde och det var det han sa.
Han sa att du blev utsparkad.
De ringde mammas mobil.
-Svarar du mammas mobil? -Jag svarar det som ringer.
Så varför blev du utsparkad? Va?
Han sa att jag överfallit en elev på ett studiebesök.
Okej.
Okej, det… Men trots det, om du ska bo under mitt tak,
-då ska du lyda mina regler. -Ditt tak?
-Min mamma är den enda som jobbar här. -Ursäkta mig?
Jag har ett jobb. Vad ser det ut som att jag gör just nu?
Förlorar i fantasi-poker.
Det är vad du tror eftersom du är ett barn
-och du förstår inte saker som... -Var är min mamma?
Jag vet inte.
Jag vet inte var din mamma är. Jag är inte Nostradamus.
Vad håller vi på med? Varenda gång!
Wow!
Mamma...
Jag är jätteledsen. Jag försökte den här gången.
Men den här gången var det inte mitt fel.
Jag är alldeles blöt.
Förlåt, jag är bara så glad att se dig.
När jag kom hem pratade Gabe med rektorn.
Han berättade för mig vad han trodde hände med Nancy Bobofit.
Jag sa att jag tror på mitt barn. Det var ett kort samtal.
Det enda viktiga är att du är här nu.
Och att jag hann…
hämta din välkommen hem-present.
Mr Brunner ringde mig också. Han berättade om Grover.
Vill du prata om det?
Finns det något annat som du vill prata om?
Något hände mig. Något... har hänt mig på sistone.
Det är mer än mina tankar som vandrar, och det har blivit värre...
Jag är rädd.
-Gabe? -Mamma?
Jag vet inte hur någon förväntar sig att jag ska få något jobb gjort...
Percy och jag ska åka till Montauk.
Jag är tillbaka med bilen på söndag morgon.
Vänta lite nu. Sen när ska ni till Montauk?
Jag ringde och reserverade en plats så snart jag pratat med Yancy.
Vem är Yancy?
Skolan.
Okej.
-Och exakt varför är detta okej för mig? -För att på vägen hem på söndag
kommer jag stanna hos D’Angelo och köpa smörgåsar till matchstarten.
Men om du gör det här svårt kommer jag åka ändå,
och äta båda våra smörgåsar medan jag lyssnar på matchen
-på radion. -Jag hatar att titta på
-Knicks ensam. -Jag också.
Se till att de lägger stark paprika på min smörgås, tack.
-Inte om du frågar så där. -Jag sa "tack".
Snälla, kan du be dem lägga chili på min smörgås?
Visst.
Ta av dig skorna innan du går in i min bil.
Hör du mig?
Vi har mycket att prata om, men den där stormen
blir allt argare, så det är bäst att förekomma den.
Vi kan prata på stranden. Packa din väska nu.
Vem är du?
Så svag. Så rädd.
Så ledsen.
Spring, lilla hjälten,
innan du blir skadad.
Vi är framme.
På tre?
Redo?
Ett, två, tre!
Jag hittade de goda marshmallowsen. De som inte bränns vid så lätt.
Jag tror inte det nånsin var marshmallowsens fel.
Jag var ouppmärksam.
Mamma...
Jag måste prata med dig om något.
Jag är van vid att känna mig konstig och att världen känns konstig för mig.
Som ett pussel med en massa felaktiga bitar.
Jag försöker vara uppmärksam, men...
sen dagdrömmer jag. Jag kan inte hjälpa det.
Men på sistone...
har det inte känts som dagdrömmar. Det har känts...
Jag vet inte.
Mer verkligt, kanske.
Och sen var vi var på museet och...
Du såg något.
Något som kändes verkligt, men som ingen annan kunde se?
Vad sa hon till dig?
Hon? Hur vet du att det var en hon?
Vet du varför vi åker till den här stugan varje år?
För att den ligger nära septiktankarna, så den är billig.
Hur kan du veta om den saken jag såg?
Vi åker hit varje år för det var här som jag träffade din far.
Min pappa? Vad har han med det här att göra?
För länge sen...
träffade jag en man på den här stranden.
Han var klok, modig, snäll och...
ädel.
I samma ögonblick som jag såg honom visste jag att...
jag aldrig hade träffat en man som honom tidigare.
Sen insåg jag att han var olik alla andra män jag träffat...
för att han... var ingen man. Han var en gud.
Blev du kär i Gud?
Som... Som Jesus?
Inte Gud. En gud.
De historierna...
som jag har berättat för dig om grekiska gudar, hjältar och monster. De är sanna.
-Mamma... -I historierna har jag berättat
hur gudar och dödliga ibland får barn ihop...
-Mamma, snälla, sluta. -...barn som kallas "halvgudar"
och ibland kallas de halvblod.
Det är vad det monstret kallade mig. Mamma, vad är det som händer?
Du är ett halvblod.
Och halvblod är inte trygga i den här världen.
När de når en viss ålder och börjar...
förstå vad de är, då dras fruktansvärda krafter till dem.
Drivna att skada dem innan de kan bli tillräckligt starka att slåss tillbaka.
Det är detta du har känt.
Det har alltid varit en del av den du är, jag har vetat att det skulle hända...
-Varför berättar du allt det här? -Jag vet att det är svårt
att förstå, men du måste tro mig att det är verkligt.
Men det är helt galet. Jag är ingen gud. Det är nåt fel på min hjärna.
Jag förstår att jag är konstig, tro mig, jag fattar,
men jag är rädd att något kan vara riktigt trasigt nu.
-Åh, älskling, nej... -Och… nu berättar du historier,
som om det skulle göra allt okej?
Jag är inget litet barn! Jag vet att monster inte finns,
jag vet att gudar inte finns, och jag vet med all säkerhet
att halvgudar inte finns.
Vem är det?
-Mrs Jackson? Det är Grover. -Grover?
Det är lite ont om tid. Skulle någon kunna öppna dörren?
Vad gör han här? Jag vill inte träffa honom. Vänta, mamma!
Jag bad om hela kvällen. Du sa vi kunde resa i morgon.
Jag vet att jag är tidig, men jag hade inget val.
Den här situationen utvecklas mycket snabbare
-än vi förväntat oss. -Tidig?
Du borde ha frågat mig... Det spelar ingen roll vad du säger,
-jag vill inte höra det. -Percy...
-Okej, så något är på väg... -Grover.
-Jag vet att det låter illa... -Grover?
...men vi ska inte få panik.
Jag får inte panik.
-Grover! -Kanon! Inte jag heller.
Vi har klarat oss bra så här långt...
-Grover! -Vad?
Varför har du en halv get i dina byxor?
Åh, det är...
Åh, wow. Har hon inte berättat om...
-Har du inte berättat om mig? -Du är tidig.
Det viktiga är att inte få panik.
Vi pratar mer i bilen. Kom nu.
Mitt jobb har varit att guida dig fram till den här stunden.
Det är alltid en känslomässig berg- och dalbana för en ung halvgud,
-så att ha ett stödsystem är verkligen... -Vem är du?
-Jag är Grover. Jag är din bästa vän... -Vad är du?
Jag är en satyr. Och din beskyddare.
Du är min beskyddare?
Om jag inte fått dig utsparkad från skolan hade du aldrig överlevt natten.
Det som jagar oss nu skulle enkelt ha hittat dig där.
Jag är ledsen.
Jag brukar kunna ana fara på lång väg, men den här gången...
Men ingen av oss visste att Dodds var där.
Så du visste.
Den där saken som Dodds förvandlades till, du såg det?
-Varför sa du inget? -Jag såg en del av det.
Diset dolde henne även från oss tills det var för sent.
Diset? Vad är ett dis?
Diset. Slöjan som döljer den magiska världen från den mänskliga världen.
Mina ben. Dodds vingar. Till och med Dodds försvinnande,
men den ska inte kunna dölja saker från mig.
Det händer aldrig. Mäktiga krafter är i arbete här.
Ju fortare vi får dig till lägret, desto bättre för...
-Du har väl berättat om lägret? -Inte än, nej.
Lägret är en fristad för halvblod.
En trygg plats där du lär dig om dig själv och om världen
på andra sidan Diset.
Det är faktiskt inte så långt, bara strax efter kröken där uppe.
Mamma, vad mer har vi inte pratat om?
Vad mer har du inte berättat?
Är det där en minotaur?
När de väl attackerar ger de aldrig upp. Dodds var bara början.
Han är nästa. Han är brutal och obarmhärtig.
Han har kalsonger på sig.
De mytomagiska korten var träning.
Allting har varit en träning för vad som väntar dig.
Vad är det som väntar mig?
-Pojkar... -Ja?
-Jag är faktiskt 24 år. -Håll i er.
Är alla okej?
-Ja, jag är okej. -Okej.
Hitåt!
Vi är framme. Där är gränsen. Inga monster kan gå över den.
Percy kommer vara trygg på andra sidan.
"Percys kommer vara..." Kommer inte vi alla vara trygga?
Grover, jag anförtror dig att skydda min son, mitt enda barn.
Oroa dig inte, mrs Jackson. Percys kommer vara helt trygg i lägret...
Svär på det.
-Vad är det som händer? -Svär på det!
Håll honom trygg från allt och alla som ger sig på honom,
som vill skada honom, eller tittar snett på honom.
-Förstår du mig? -Jag svär!
-Jag måste gå nu, älskling. -Gå? Vad menar du gå?
Jag kan inte följa med dig.
Varför kan du inte det?
Hon är en människa.
Du måste vara modig nu.
Kom ihåg vad jag lärt dig. Kom ihåg historierna jag berättat.
-De förklarar allt... -Nej!
-…berätta allt. -Jag lämnar inte dig!
Perseus! Lyssna på mig.
Du...
är inte trasig.
Du är unik.
Du är ett mirakel.
Och du är min son.
Håll fast.
Stå emot stormen.
Jag älskar dig.
Vi måste röra på oss.
-Ge mig din jacka. -Varför? Vad ska du göra?
Han luktar halvblod, det är lukten han följer.
-Det stämmer. -Om han känner din lukt i två riktningar
samtidigt, kanske jag kan förvirra honom och ge oss lite tid att komma undan.
-Mamma, snälla... -Du!
Det kommer bli bra.
Gå! Nu!
Hallå! Titta här!
Kom igen då.
Nej.
Mamma!
Percy, nej!
Är han okej?
-Han kommer. -Jag vet inte.
-Ensam? -Hur är det möjligt?
-Ja. -Han är okej.
Han måste vara den rätte.
Tyst, Annabeth.
Han vaknar. Kan alla ge honom lite utrymme.
Välkommen till lägret, Percy Jackson.
Vi har väntat på dig.
PERCY JACKSON OCH OLYMPIERNA
Låt spelen börja!
Det var så viktigt att jag kom hit för att min far är en gud.
Så jag ska hitta honom.
Översättning: Sara Hartlow