Nechtěl jsem být polokrevným.
Být polokrevný je nebezpečné.
Je to děsivé.
Většinou vás to zabije ošklivým a bolestivým způsobem.
Pokud si myslíte, že jste jedním z nás, radím vám,
utečte, dokud můžete,
protože jak zjistíte, co jste zač…
vycítí to taky a přijdou si pro vás.
Já vás varoval.
PERCY JACKSON A OLYMPANÉ
Jsem Percy Jackson. Je mi 12 let.
Jestli jsem průšvihář?
Jo, dalo by se to tak říct. Špatný známky, šikana a tak dál, normálka.
A ještě další věci.
Věci, který zas tak normální nejsou.
To jsem já ve druhé třídě. Proč jsem tam stál?
Něco jsem tam viděl.
Aspoň bych přísahal, že jsem tam něco viděl.
Když říkáte, že jste něco viděli, skončíte v kanclu tohohle týpka.
Dobrý je, že říká, že si nemám dělat starosti.
Je to jen v mé hlavě,
ale jestli se to stane znovu, mám to někomu říct.
A stalo se to znovu.
Tyhle neuvěřitelné věci, které jako by vyskočily
z příběhů, co mi vyprávěla mamka.
V jednu minutu tak skutečné a hned na to…
To je ale zoufalec.
Čau, kluci, nechcete slyšet o těch fantasmagoriích, co vídám?
Takový věci nechcete říkat nikomu,
tak jsem mlčel.
Pak… se něco změnilo.
MÍNÓTAURUS
Potkal jsem Grovera.
Měli jsme hodně společnýho.
Ale on…
A nejen protože jsme byli snadná kořist.
A víte co?
Bylo fajn se o takových věcech s Groverem bavit.
Skoro jsem uvěřil, že si je jen představuju.
Divný, ale neškodný.
Až se jednoho dne zase něco změnilo.
Když se jeden z nich rozhodl, že si pro mě přijde.
METROPOLITNÍ MUZEUM UMĚNÍ
Co tu vidíte, není fikce.
Není to fantazie.
Jsou to ty nejskutečnější a nejhlubší části vašeho já.
Přátelé… bohové…
monstra a hrdinové, které v této místnosti vidíte,
nám připomínají, čeho jsme schopní.
Teď chci, abyste si
na svých pracovních listech zvolili jeden z objektů…
AKADEMIE YANCY EXKURZE DO MUZEA
…které tu vidíte a popsali ho.
Nejen jak vypadají…
ale jaký z nich máte pocit.
No? Tak do toho.
Co vidíš?
Perseus...
To jsem já.
Po něm máš jméno.
Proto jsi mě po něm pojmenovala?
Protože to byl hrdina?
Proč myslíš, že to byl hrdina?
Protože zabíjel příšery.
Proč myslíš, že to byla příšera?
Mami…
Ne každý, kdo vypadá jako hrdina, je hrdina,
a ne každý, kdo vypadá jako příšera, je příšera.
Pojmenovala jsem tě po něm, protože když byl malý,
dal ho a jeho matku jeden rozčílený král vsadit
do dřevěné truhly a poslat po moři.
Byli sami a plní strachu. A v noci mu matka šeptala do ucha:
„Vydrž, Persee.
Postav se bouři, která nás má zničit, neboť, dokud máme jeden druhého,
jsme nezničitelní.“
A navzdory nepřízni…
si našel svou cestu ke štěstí.
-Percy? -Mami?
Jsem tady, zlatíčko! Maminka je tu!
Pane Jacksone,
měl byste se naučit se ovládat, rozumíte?
-Já? -Rozumíte?
Nemůže si pomoct, paní Doddsová. Percy je zvláštní.
To stačí.
Nevšímej si jich.
Až budeš připraven si vyslechnout, co pro tebe mají bohové přichystáno,
řeknou ti to.
Mám v tebe důvěru. A myslím, že budeš potřebovat tohle.
Opatruj ho.
Je to mocný nástroj.
O tom, co způsobuje takový šikanovaní existuje spousta filozofií,
trauma z dětství, pocity méněcennosti…
Chápu, že má Nancy problémy,
ale už mě unavuje, jak si je vybíjí na mně.
Myslím, že je čas s tím něco udělat.
Můžeš si objednat sezení s panem Kanem, dobře se s ním povídá…
Spíš jsem myslel něco jako hodit Nancy do nejbližší popelnice.
To ne. Ne.
Ne, jednu věc o tyranech vím,
a to že bys jim nikdy neměl odporovat.
To mi nezní správně.
Vím, že je to tady pro lidi jako jsme my těžký.
Ale nebudeme tu navždy. Existují lepší místa.
Jejda.
Percy…
Ne!
-Bože můj! -Nancy!
Percy mě strčil!
-Jsi v pořádku? -Strčil tam Nancy!
Tady jsi.
Nejsme hlupáci, Percy Jacksone.
Paní Doddsová, jste v pořádku?
Byla to jen otázka času, než tě najdeme.
Kde je, polokrevný?
Kde je?
-Je v pohodě? -Je mrtvej?
-Asi spí. -Jo, dívej na jeho oči.
-Dejte mu trochu prostoru, prosím. -Dobře.
Co se stalo?
Kde je paní Doddsová?
Nic jsem mu neudělala!
-Strčil mě. -Jděte si dojíst oběd.
Vše je v pořádku. Percy se jen musí vzpamatovat.
Já to nechápu. Copak to ostatní neviděli?
Kde je paní Doddsová?
Percy, nikdo toho jména tu není.
Dobrá, třído, pokračujte. Šup. Dojezte si oběd.
Pravda… se občas hledá těžko,
ale v tomto případě je nepopiratelná.
Pane Jacksone, několik vašich spolužáků vidělo vás a pana Underwooda,
jak se hádáte se slečnou Bobofitovou,
ale stále jste nevysvětlili, jak skončila ve fontáně,
kromě…
„Nancy jsem se nedotkl.“
Nechcete říct něco na svou obhajobu?
Nancy jsem se nedotkl.
Dobře.
Pane Underwoode? Chcete něco dodat?
Ano.
Chci.
Do toho.
Percy mi předtím řekl, že se chce Nancy pomstít
-za to, co mu provedla. -Grovere?
A neříká pravdu o tom, co se stalo u fontány.
-Grovere! -Promiňte.
Říkáte, že jste viděl pana Jacksona napadnout slečnu Bobofitovou?
Ano, viděl.
Není to snadné.
Ani pro tebe, ani pro nikoho z nás.
Mám o tebe velkou starost, Percy.
-Viděl jsem, co se stalo u muzea. -Nancy jsem se nedotkl.
Já vím, že ne.
Aspoň si myslíš, že ne.
Chceš mi říct, co si myslíš, že se stalo?
Mně to říct můžeš. Třeba to pochopím.
Chcete se vsadit?
Percy…
Za svůj život jsem tím viděl projít spoustu mladých lidí,
ale domnívám se, že…
tvá cesta je asi nejtěžší.
Domnívám se, že jsi zvláštní.
-Víc, než si myslíš. -Nechte toho.
Nechci slyšet další historky o tom, jak si neuvědomuju, jak jsem zvláštní.
To mi nepomůže. Mám tu odvoz. Jedu domů.
AKADEMIE YANCY
S potrubím v tomhle baráku nic není.
-Asi bys měl jít k doktorovi! -Jak víš, že já nejsem doktor?
Nechceš začít jíst víc ovoce?
Hele! Jím hodně ovoce. Nechceš si jíst ovoce sám?
Ahoj, Percy.
Ahoj, Eddie, omlouvám se za něj.
Já odcházím, ty přicházíš. Měl bych se omlouvat já tobě.
Co… Sakra, ahoj!
Vítej doma, ty bedno.
-Máma už přišla z práce? -Nic jinýho mi neřekneš? Co?
-Potom, cos propadl ve škole? -Já nepropadl.
Volal tvůj ředitel, to mi řekl.
Řekl, že tě vyhodili.
Volali na mámin mobil.
-Zvedáš mámin mobil? -Zvedám cokoli zvoní.
Tak za co tě vykopli, co?
Prý jsem napadl spolužačku při exkurzi.
Aha.
Dobře… Ale jestli budeš žít pod mou střechou,
-musíš se řídit mými pravidly. -Tvou střechou?
-Jediná zaměstnaná je tu mamka. -Co prosím?
Mám práci. Co myslíš, že dělám teď?
Prohráváš v imaginárním pokeru.
To si myslíš, protože jsi děcko
-a nerozumíš věcem jako… -Kde je máma?
Já nevím.
Nevím, kde máš mámu. Nejsem Nostradamus.
Co se to děje, Percy? Pokaždý!
No jasně!
Mami…
Moc mě to mrzí. Fakt jsem se snažil. Víš, jak jsem se snažil,
ale tentokrát to nebyla má chyba. Nebyla.
Jsem celej mokrej.
Promiň. Jsem jen moc ráda, že tě vidím.
Přistihla jsem Gabea, jak mluví s ředitelem,
řekl mi, co si myslí, že se stalo s Nancy Bobofitovou.
Řekla jsem, že věřím svému dítěti. Byl to krátký rozhovor.
Jediné, na čem záleží je, že jsi tu.
A že jsem měla dost času…
koupit ti dárek na uvítanou.
Volal mi i pan Brunner. Řekl mi o Groverovi.
Chceš si o tom promluvit?
Chceš si promluvit o něčem jiném?
Něco se mi stalo. Něco… se se mnou poslední dobou děje.
Nejde jen o nepozornost a zhoršilo se to a…
Bojím se.
-Gabe? -Mami?
Nevím, jak mám v takovým prostředí pracovat…
Percy a já odjíždíme do Montauku.
Auto ti přivezu v pondělí ráno.
Hej. Od kdy chcete jet do Montauku?
Zarezervovala jsem to tam, jakmile jsem domluvila s Yancy.
Kdo je Yancy?
Škola.
No jo.
-A proč s tím mám souhlasit? -Protože po cestě domů
se zastavím u D'Angelo's a vyzvednu sendviče na zápas,
ale jestli mi to znepříjemníš, pojedu, ať chceš nebo ne,
a sním si při radiovém přenosu ze zápasu oba sendviče
-sama. -Víš, jak nerad
-koukám sám. -Já taky.
Ale ať mi na sendvič dají ty pálivý papričky, prosím.
-Ne, když to řekneš takhle. -Řekl jsem „prosím“.
Prosím, požádáš je, aby mi dali na sendvič papričky?
Jasně.
Než mi sedneš do auta, sundej si boty.
Rozumíš?
Musíme si promluvit, ale ta bouřka
se zhoršuje, tak ji předběhneme.
Promluvíme si na pláži, ano? Sbal se. Jedeme.
Co jsi zač?
Tak slabý. Tak vystrašený.
Tak smutný.
Uteč, malý hrdino,
než se ti něco stane.
Jsme tu.
Na tři?
Připraven?
Raz, dva, tři!
Sehnala jsem ty dobré maršmelouny. Ty, co se tak rychle nespálí.
Nemyslím, že to bylo těmi maršmelouny,
prostě jsem nedával pozor.
Mami…
Musím s tebou o něčem mluvit.
Jsem zvyklý cítit se divně. Že mi svět přijde divný.
Jako puzzle, kde půlka kousků nikam nepasuje.
Snažím se dávat pozor. Opravdu, ale…
pak najednou sním za dne. Nemůžu si pomoct.
Ale poslední dobou…
se mi to nezdá jako snění za dne. Je to…
Já nevím.
Asi skutečnější.
A pak jsme byli v tom muzeu a…
Něco jsi viděl.
Něco, co ti přišlo skutečné a nikdo jiný to neviděl?
Co ti řekla?
Řekla? Jak víš, že to byla žena?
Víš, proč každý rok jezdíme do téhle chaty?
Protože je blízko septiku, takže je levná.
Mami, jak víš, co jsem tam viděl?
Každý rok sem jezdíme, protože tady
jsem potkala tvého otce.
Mého tátu? Co s tím má můj táta společnýho?
Kdysi dávno jsem…
tady na pláži potkala jednoho muže.
Byl moudrý, statečný, hodný a…
šlechetný.
Od chvíle, co jsem ho spatřila, jsem věděla,
že jsem ještě nikdy takového člověka nepotkala.
A pak jsem si uvědomila, že je jiný, než jakýkoli člověk, kterého jsem kdy potkala…
protože… to nebyl žádný člověk. Byl to bůh.
Zamilovala ses do Boha? Jako…
Jako… do Ježíše?
Ne toho Boha. Ale boha. Percy…
příběhy…
co jsem ti vyprávěla, o řeckých bozích, hrdinech a nestvůrách, jsou skutečné.
-Mami… -V těch příbězích jsem ti vyprávěla
o tom, jak spolu bohové a smrtelníci občas mají děti…
-Prosím, přestaň. Mami! -…děti zvané „polobohové“
a občas se jim říká „polokrevní“.
Tak mi ta příšera řekla. Mami, co se děje?
Jsi polokrevný.
A polokrevní nejsou na tomto světě v bezpečí.
Dosáhnou určitého věku a začnou…
chápat, co jsou zač, začnou přitahovat strašlivé síly.
Snaží se jim ublížit, dříve než
zesílí natolik, aby se ubránili.
To jsi poslední dobou cítil.
Vždycky to bylo tvou součástí, vždycky se to blížilo, já…
-Proč mi tohle říkáš? -Percy, vím, že je to těžké
pochopit, ale musíš mi věřit, že je to pravda.
Ne, tohle je ujetý. Nejsem bůh. Mám něco s mozkem.
Chápu, že jsem divnej, fakt to chápu,
ale teď se bojím, že se něco fakt pokazilo.
-Zlato, ne… -A teď mi vykládáš historky,
který mi to mají vysvětlit?
Už nejsem mimino! Vím, že neexistují žádný příšery,
vím, že neexistují žádní bohové a jsem si jistý,
že neexistují ani žádní polobohové.
Kdo je to?
-Paní Jacksonová? Tady Grover. -Grover?
Trochu nás tlačí čas. Mohl by mi někdo otevřít?
Co ten tu dělá? Nechci ho vidět. Počkej, mami!
Žádala jsem o jednu noc, řekl jsi, že vyrazíme až ráno.
Promiňte, jdu brzo, ale neměl jsem na vybranou.
Všechno se změnilo, vyvíjí se to rychleji,
-než jsme čekali. -Brzo?
Měla ses mě zeptat, než… Ať chceš říct cokoli,
-nechci to slyšet, Grovere… -Percy…
-Něco se blíží… -Grovere.
-… a zní to špatně… -Grovere?
…ale hlavní je nezpanikařit.
Já nepanikařím.
-Grovere! -Super! Já taky vůbec nepanikařím.
Zatím si vedeme dobře, z toho mám radost…
-Grovere! -Co?
Grovere, proč ti z kalhot čouhají kozí nohy?
To…
Safra, ona ti neřekla o…
-Vy jste mu o mě neřekla? -Přišels brzo.
Hlavní je nepanikařit.
Promluvíme si v autě. Jdeme.
Má práce byla provázet tě až do tohoto okamžiku.
Pro polobohy je to vždycky jako na horský dráze,
-takže poskytnout podpůrný systém je fakt… -Kdo jsi?
-Jsem Grover. Tvůj nejlepší přítel a… -Co jsi zač?
Jsem satyr. A tvůj opatrovník.
Můj opatrovník?
Kdybych tě nenechal vyhodit ze školy,
tuhle noc bys nepřežil.
A co nás teď pronásleduje, by tě snadno našlo.
Promiň.
Normálně cítím nebezpečí už zdaleka, ale tentokrát…
Nikdo z nás Doddsovou nečekal.
Takže jsi to věděl.
V co se Doddsová proměnila, viděl jsi to?
-Proč jsi nic neřekl? -Viděl jsem jen něco.
Mlha ji skryla i před námi, dokud nebylo pozdě.
Mlha? Co je to?
Mlha. Závoj, který skrývá kouzelný svět před tím lidským.
Mé nohy, křídla Doddsové i její nepřítomnost,
ale přede mnou nic skrývá nemá.
To se nikdy nestalo. Působí tu něco mocného.
Čím dřív se dostaneme do tábora, tím líp…
-Řekla jste mu o táboru, že jo? -Ještě ne.
Tábor je útočiště pro polokrevné.
Bezpečné místo, kde se můžeš naučit, kdo jsi a jaký je svět
na druhé straně mlhy.
Vlastně to není daleko, jen kousek za touhle zatáčkou.
Mami, o čem jsme ještě nemluvili?
Co jsi mi ještě neřekla?
To je Mínótaurus?
Jakmile začnou útočit, nikdy toho nenechají. Doddsová byla jen začátek.
Teď je na řadě on. Je brutální. A neúnavný.
Nosí spoďáry.
Mýtomagické karty sloužily k výcviku.
Všechno byl výcvik k tomu, co tě čeká.
Co mě čeká?
-Kluci… -Jo?
-Vlastně je mi 24. -Držte se, prosím.
Jste všichni v pořádku?
-Jo, jsem v pohodě. -Dobře.
Tudy!
Jsme tu. To je hranice. Tu žádná nestvůra nepřekročí.
Percy bude na druhé straně v bezpečí.
„Percy…“ Ale nebudeme všichni v bezpečí?
Grovere, svěřuju ti ochranu svého syna, mého jediného dítěte.
Nebojte, paní Jacksonová. Percy bude v táboře v naprostém bezpečí…
Přísahej.
-Co se děje? -Přísahej, Grovere!
Chraň ho před kýmkoli a čímkoli, co si pro něj přijde,
co mu bude chtít ublížit, co se na něj jen křivě podívá.
-Rozumíš mi? -Přísahám!
-Už musím jít, zlato. -Jít? Co tím myslíš?
Nemůžu jít s tebou.
Proč ne?
Je člověk.
Teď budeš muset být statečný.
Pamatuj si, co jsem tě učila. Pamatuj si ty příběhy, co jsem ti vyprávěla.
-Zvlášť ty, prozradí… -Ne. Nechci!
-…ti všechno. -Neopustím tě!
Persee! Poslouchej mě.
Není…
s tebou nic špatně.
Jsi jedinečný.
Jsi zázrak.
A jsi můj syn.
Drž se.
Postav se bouři.
Mám tě ráda.
Musíme jít.
-Dej mi svůj kabát. -Proč? Co chceš dělat?
Cítí polokrevné, jde po pachu, ne?
-Jo. -Takže když tě ucítí ze dvou směrů
naráz, třeba ho to zmate a budeme mít trochu času na útěk.
-Mami, prosím, ne… -Hele!
Bude to dobrý.
Běžte! Hned!
Hej! Podívej!
Pojď.
Ne, ne, ne.
Mami!
Percy! Percy, ne!
Je v pořádku?
-Hele, už jde. -Nevím.
-Sám? -Jak je to možný?
-Jo. -Je v pohodě.
To musí být on.
Ticho, Annabeth.
Už se probouzí. Dejte mu trochu prostoru, prosím.
Vítej v táboře, Percy Jacksone.
Už jsme tě očekávali.
PERCY JACKSON A OLYMPANÉ
Hra začíná!
Bylo důležité mě sem dostat, protože můj otec je bůh.
Tak ho půjdu najít.
Překlad titulků: Jaroslava Sůvová