БЯГАМ КЪМ ТЕБ
Памела. - Масимо.
Масимо. - Кажи ми името.
Масимо.
Франческо, здравей.
Франческо. - Аз съм.
Франческо, ти ли си? - Аз съм, аз съм.
Мисля, че мога да ти помогна.
Питър. - Ето ме.
Да, Питър, да.
Ти си моят лъв.
Какво става... почивка ли? - Питър.
Здравейте. - Здравей.
Нека да уточним.
За една седмица ти отглеждаше френски булдози,
бе експерт по корейска кухня и английски дипломат?
Защото съм добър. Аз съм професионалист.
Жените трябва да се забавляват, а с мен не им е скучно.
Мислиш ли, че жена ти би устояла на английски дипломат?
Остави жена ми на мира, моля. Тя не е от тоя тип.
Казах го само примерно.
Поздравления за шоуто. - Благодаря.
Високо ниво. - Както винаги.
Не ти ли писна да измисляш всички тези истории?
Когато ме наричат с друго име жените ме подлудяват.
Трябва да спреш, Джани. - Защо?
Защото си на 50. - Още съм на 49.
Още съм на 49. - Да.
Не искаш ли поне веднъж да спечелиш жена такъв какъвто си?
Говоря за жена, а не за 20-годишна.
Боже, какво искаш пак?
Да?
Благодаря.
Майка ми.
Сдобрихте ли се? Как е милата Мария?
Умряла е.
Липсва малко горчица.
Само малко.
ГРОБИЩЕ "ФЛАМИНИО"
Днес четвъртък ли е?
Извинете, съболезнования. Извинете.
Къде, по дяволите, е това?
Дори през последните години, въпреки трудните ситуации
тя не губеше енергията си и волята си за живот.
Майка ми бе истинска лъвица.
Дори когато бяхме изоставени сами...
Натресох се на филипинско погребение.
Мама ни осигуряваше всичко необходимо. - Филипинци...
Никога не й е било лесно. Беше самотна жена с близнаци.
Сега давам думата на...
На дон Либорио, близък приятел на мама.
След службата бих искал да ви разкажа
лични спомени, благодаря.
Мария беше жена, силна като дъб
и гъвкава като тръстика.
Татко няма ли го? - Той поне е последователен.
Винаги бе готова да дари усмивка на всеки нуждаеш се.
Ето ключовете от дома на мама. - Мария бе весела жена.
Ако си изнесеш нещата щеше да я направиш щастлива.
Нямам нищо в дома на мама.
Винаги бе на разположение на всеки.
Добре, ще го направя. Доволен ли си?
Жена...
пълна с устрем и страст.
Обожаваше да отглежда лалета
и да ходи на вечерно кино.
Скука.
На боклука.
Татко.
Може ли?
Извинете, вратата бе отворена и аз влязох.
Добър ден. - Добър ден.
Аз съм новата съседка. Сега се нанасям.
Търсех някой да ми помогне да внеса дивана.
Какъв е проблемът? - Не се притеснявайте.
Вижте, аз помагам на хора като вас по домовете им.
На хора като мен? - Да.
Сега си търся работа, така че ако...
Ако ви трябва помощ... - Благодаря.
Разбира се, как се казваш? - Извинете, Алесия.
Джани. - Боже, недейте.
Аз сам. - Не.
И там падна нещо. Можеш ли да ми го подадеш?
Да, карфица. - Да.
Благодаря, не се притеснявай. Аз ще се оправя.
Обичате ли да шиете? - Аз ли... о, не.
Мама обичаше. Това бе нейният дом.
Тя умря.
Преди няколко дни. - Човече, много съжалявам.
И сега седя тук...
заобиколен от спомени.
Не ви е лесно... не ви е лесно.
Кураж.
Ако ви трябва помощ...
да вдигнете нещо или да вземете...
Благодаря. - Не знам, да ви сготвя.
Аз ще съм тук и може да ме потърсите.
Говори ми на ти. - Добре, обади ми се.
Алесия. - Джани.
Извинявай, че се натресох. - Много ти се зарадвах.
Чао. - Пак заповядай.
Ето ти я Алесия, съседката. Какво парче...
Мамо, не ме гледай така.
Като от амвон. Влиянието на дон Либорио, разбирам.
Какво ще е следващото ти начинание?
Да изчукам съседката седейки в инвалидна количка.
Боже, вдигаш летвата. - Разбира се.
Юнак. - Знаеш ли какво ще направя?
Ще си купя кадифени панталони с гарнитури от филц.
Имат голям ефект върху жените. - Как?
Ефектът на червения кръст. Готови са да помагат.
Това е за колоноскопията.
На твоите 50... - Не, 49, Джак.
Колко ти е пулсът, когато бягаш? - Под 180.
Къде е следващият маратон? - В Милано.
Физически си добре. - Аз съм бомба.
За психиката имам някои притеснения.
Задоволи любопитството ми.
Ако свалиш това момиче
как ще го направиш в инвалидна количка?
Настанявам се удобно.
И? - Нека тя да се оправя.
Не е лошо, нали? - Колко добър човек си.
Добър ден.
От пушенето, Иполито, топките ти изсъхват.
Добър ден. - Добър ден.
Напомням ви, че не продаваме спортни обувки.
Дори не продаваме маратонки. Ние продаваме идея.
Ако плащам от 120 до 180 евро за това е...
защото купувам идея.
Строен... умен...
и млад. Набийте си го в главите.
Прегледа е насрочен. - Какво?
Колоноскопия, петък, в 16:00.
Не забравяйте. - Ще говорим за това по-късно, Луси.
Лучиана. - Въпроси?
Извинете, не мислите ли,
че на имиджа ни му трябва диверсификация?
Например да инвестираме в социалния сектор.
Параолимпийските шампиони
в нашето общество са емблема на сила и на борбеност,
и могат да привлекат много млади хора.
Благодаря, най-после.
Най-после някой на тази маса започна да мисли.
Да мисли... със задника си.
Без посока и с грешна риторика.
Нека си го кажем честно, кой иска тук да влезе инвалид?
Уважавам ги, но те не са моите клиенти.
Не правя колела за инвалидни колички, синьорита, а обувки.
Обувките трябва да се носят и те се...
Износват. - Какво?
Консумират се. - Усукано, но добре казано.
Колко нови обувки трябват на инвалида? Той не е моят клиент.
Клиентите ми идват от Инстаграм чрез инфлуенсъри, разбирате ли?
Именно в Инстаграм параолимпийците имат много последователи.
Ти за кого работиш? За някоя секта ли?
Как се казваш въобще? - Джулия.
Нова е, на срочен договор. - А, на срочен договор.
Ами той изтече, довиждане.
Сега ли? - Сега, сега, тропкайте.
В този мач няма второ и трето място.
Ние сме сами и искаме да сме първи.
Никога не го забравяйте.
Това е отборна игра, но на финалната права всеки е сам.
Луси.
Ето ви дрехи на бедняк.
Благодаря, Луси. - Не съм Луси, а Лучиана.
"Лучиана" звучи грубо и селско.
Да видим. Колко грозно.
Погледнете. Колко тъжно... перфектно.
Виж тази кола. А виж как е облечен.
Вярно е, че... "Който има хляб, няма зъби".
Хубава е, нали?
Моя е.
Размърдайте си задника, ако искате да станете нещо в живота.
Кой е тоя? - Не знам.
Аз съм от квартала.
От квартала... вижда ли си го някога? - Никога.
Мамка му.
Добър ден. - Добър ден.
Джани, нали? - Алесия.
Как сте?
Не много добре, а?
Преча ли? - Не, не, не.
Наистина ли? - Наистина.
Исках да знам дали бихте искала
да изпиете едно кафе или чаша вино.
Да ми правите компания.
Сега ли?
Безпокоя ли ви? - Не, не ме безпокоите.
Преча ви. - Не, с радост ще дойда.
Само да си взема ключовете.
Сигурна ли сте? - Вземам си ключовете и идвам.
Изчакайте ме.
Чакайте ме.
Къде е кафето?
Ето чашите. Намерих ги.
Ето го и кафето.
Близо до артишока. Ето го.
Две бисквити? - Да, да.
Какво да добавя, мляко или захар? - Захар.
Захар е достатъчно. - Добре, но къде е захарта?
Захар, къде...
Виж къде я е сложила.
О, тя бе диабетик, но...
Всичко наред ли е? Чакай, идвам.
Какво правиш, чакай. - Опитвам се...
Искам да съм независим. - Държа те.
Хайде, сядай. - Количката, количката.
Ето я.
Извинявай. - Няма защо.
Виж къде я е сложила. - Какво искаш?
Ако обичаш... - Това ли?
Не, другото, другото. - Това ли?
Заповядай. - Благодаря.
Без захар ли? - Не, пия го горчиво.
Следиш за фигурата си?
Ще участвам на маратона в Милано.
Като зрител, естествено...
От колко време си... - Домашна помощница ли?
От две години. А ти какво работиш?
Инвалид съм, не работя. - Но нали не си сакат.
Инвалидността не е повод за бездействие.
Ето ти си инвалид, но... - Да.
Но не ти пречи да зяпаш циците ми. - Не.
Ами гледай ги. - Да.
Ето ги. - Много са красиви.
Да живеят циците. - Слава на циците.
Ще си взема една бисквитка. - Вземи каквото искаш.
Женен ли си? - Не, в моето положение...
Трябва да намеря рядък...
специален човек. - За всеки пътник си има влак.
Аз не съм по дългите връзки. - Добре.
Обичам да се забавлявам. - Какво ще правиш тази вечер?
Тази вечер ли? - Да.
В четвъртък ходя на кънки с приятели. - Жалко.
Ако знаех щях да сложа зимни гуми.
Не, там ходят само млади момчета.
Благодаря за кафето, беше ми приятно. - На мен също.
Чао, Джани. - Чао.
Хиляди благодарности. - И на теб.
Алесия.
Исках да ти кажа... Обикновено не съм такъв.
На работа съм голяма клечка.
Собственик съм на "Хай Спийд". - Знам го.
Имам 148 магазина в Италия и в Европа.
Така че "Хай Спийд" съм аз.
Добре...
Имам огромна вила.
Не като тук, с цялото ми уважение...
Казвам го, за да не си помислиш, че съм такъв.
Заради количката, разбираш ли?
Зает ли си в неделя? - В неделя ли... не.
Ще дойдеш ли на обяд с родителите ми на село?
Искаш да ме представиш ли? Мислех, че не си от ония...
Ще ми бъде приятно. - Разбира се, че ще дойда.
Браво, радвам се. - Договорено.
До неделя. - До неделя.
Чао. - Чао.
Джани. - Я го виж.
Джани? - Ето го и него.
Не ти казах адреса за неделя. Тиберина 1547.
Тиберина? - Тиберина 1547.
Чао. - Чао.
Всичко наред ли е? - Да.
Да дойда ли да ти помогна? - Не.
Слънцето грее, прекрасен ден е. - Да, така е.
Красота.
Помогнете ми. - К'во?
Помогнете ми. - Я си вдигни задника.
До неделя. - До неделя.
Чао, Джани.
Много благодаря за помощта.
Да си вдигна задника, а?
Ето го мястото.
Така...
Първо отключете това. Готово...
След това колелото. Стой долу, подло нещо.
Майка ти курвенска.
Не го казах за твоята професия. Не, беше...
Аз нямам... нямам нищо против.
Откъде си, от Варшава ли? Владивосток, Санкт Петербург?
От Порта Фурба.
Значи си "местна"? Русата ти коса ме обърка.
Второ поколение блондинка ли си?
Каква враждебност.
Готови сме.
Напред... приятен ден.
Каква враждебност. Изтокът ви прави безчувствени.
Как си го измислила... Порта Фурба.
Кой ще повярва, че си от Порта Фурба?
В Порта Фурба хората са по-приветливи.
Защо хората отиват да живеят на село?
Селото е гадно. Винаги съм мразил провинцията.
Не, само не и куче.
Пусни го! - Моми, не.
Моми, стига. Той ми е приятел.
Ти мина по цялата алея с инвалидната количка ли?
Дишах въздух. Любувах се на природата.
Това са племенниците ми Франческо и Маргарита, кажете здравей.
Не ти ли е горещо? - Чух да гърми.
Това са брат ми Луиджи и снаха ми Сара.
Радвам се да се запознаем, Джани. - Взаимно е.
Позволих си, но кучето бе бързо. - Не трябваше.
Изяде половината. - Съпругът ми Карло.
Моля. - Какво красиво уединено място.
Моля. - Много е приятно.
Каква хубава къща. - Благодаря.
Моля, заповядайте. - Благодаря.
Баба ми Маргарита. Това е Джани, за когото ти говорих.
Не е толкова стар, колкото ми каза.
Алесия каза, че сте съседи.
Прекрасно. - Да.
Всъщност това е къщата на майка ми. Тя се разболя, така че...
Надявам се да не е нещо сериозно.
Умря. - Е, тогава е било сериозно.
Да. - Свалете си дъждобрана.
Ще ви се изпотят и бикините.
Аз му казах... - Баба ти е права.
Ще ми помогнеш ли? - Да, разбира се.
Готово.
Ще го сложа тук. Мила, помогни ми.
Искаш ли и ти?
Леля Киара дойде.
Ура, най-накрая ще ядем.
Здравейте, всички. - Лельо Киара.
Здравей, любов. - Здравей.
Здравейте. - Ето я и нея.
Това е сестра ми Киара. Джани, моят приятел.
Приятно ми е. - Джани, радвам се да се запознаем.
Киара не е омъжена. Свободна е.
Мисля, че има какво да си кажете щом и двамата сте...
От Рим.
Бабо, хубавата ми баба. - Скъпа моя.
Сложих си твоите обеци. - Готово, хайде да обядваме.
Чакай, ще ти помогна.
Заповядайте. Момчета, на масата.
Сядайте, хайде.
Скроиха ти шапката, а?
Беше хвърлил око на красавицата,
а ти пробутаха паралитичката.
Хайде да ядем.
Колко да ти сложа, татко? - Слагай, слагай.
Аз не обичам срещите на сляпо...
но май сме точно на такава. С какво се занимаваш?
Продавам обувки. Чувала ли си за "Хай Спийд"?
Разбира се, да. - Марката е моя.
Познавам я, защото обичам обувки и ми харесва да си купувам.
Е, сега има онлайн пазаруване. - Не, не.
Много обичам да пазарувам. Да меря, да купувам...
да излизам натоварена с пакети като в "Хубава жена".
Тренираш ли някакъв спорт? - Не.
Защо не? Спортът е много важен.
Аз играя тенис, но работата ми е друга.
Музикантка съм. Свиря на цигулка.
Харесваш ли класическа музика? - Е, класическата музика...
Е скучна, нали? - Отчасти да.
Сигурно е трудно, нали? Свиренето на цигулка.
Да, но започнах да уча като дете.
Весело, няма какво да се каже. - Беше абсурдна ситуация.
Тя в инвалидна количка. Бабата с кислородна бутилка.
Брата изглежда бавноразвиващ. - И ти какво направи?
Какво, да стана и да кажа: Съжалявам, беше шега.
Интересуваше ме здравата сестра.
А тя как изглежда? - Страхотни бедра, дълги крака.
Имам предвид другата сестра? - Тя е инвалид.
Като човек интересна ли е? - Не знам.
Ти кажи дали е красавица или не?
Красива жена е. - Тогава защо не...
А как ще стане? И двамата са с инвалидни колички.
Това е невъзможно дори за теб.
Не.
На какво ще се обзаложим?
Добър ден. - Добър ден.
Търся Джани. Той забрави това у нас.
Него сега го няма.
Аз съм брат му.
Наистина ли? - Близнак.
Разнояйчни... противоположни.
Всъщност... - Много.
Видях инвалидната му количка и си помислих...
Искате ли да влезете? - Да, благодаря, само да го оставя.
Брат ви е изключителен човек.
Наистина.
Любовта му към живота, силата на духа му...
не знаят граници. Той живее на макс.
Разказа ми за проекта за възстановяване
на канализацията в Ботсвана.
И за това как всяка седмица
купува пилешки гранули за бездомните кучета.
Прекрасен човек.
Да.
Надявам се, че не се е обидил, че го запознах със сестра си.
Джани не е от хората, които са против
запознанството с чужди сестри.
Но той е инвалид. Тя също е инвалид, така че...
може би...
Мислех, че може да си допаднат.
Знам, че е глупаво, обаче...
Между другото... как се случи това с него?
Случи се... - Автомобилна катастрофа или...
Да.
Пара... ли е? - Пара...
Паралитик. - Плегик.
Да, но леко, много малко.
С банков превод, нали?
Не съм писал чек от 96-та.
На чие име? - На "Почивай в мир".
Своят дял аз ще си го платя. - Какво ще плащаш... забрави.
Гроба трябва да е първо качество.
Да не берем срам от него и да ни избива на сълзи.
Заповядай.
Харесвате ли ти поне мрамора, който избрах?
Розов, любимия на мама. - Това е гроб.
Да го завършат по-скоро и да не искат допълнителни пари.
Значи си преживял чудо?
Вече не си в инвалидна количка, а ходиш.
Какво ще правиш тази сутрин? Ще купуваш пилешки гранули
или ще проверяваш канализацията в Ботсвана?
Стана на 50, а още си съчиняваш глупости.
Не, на 49 съм и още имам коса на главата си.
Природата има зло чувство за хумор.
Обажда се телефонен секретар.
След сигнала запишете съобщението си.
Здравей, Киара, аз съм Джани. Помниш ли ме?
Виж, мислех си, искаш ли да излезем в събота?
Да отидем на разходка?
Въпреки че, не... да отидем да се повозим.
Ще пием по нещо, ще поседнем някъде.
Е, ние и така сме седнали.
Въобще дай ми знак, ако искаш. Чао, чао.
По дяволите, колко е трудно да се говори правилно.
Нали не съм инвалид.
Добър ден.
Колко гнусно.
Напомням, че утре в 14:00 имате среща шефа на южния филиал.
Напомням, че купихме техника специално за такива съобщения.
Използвай я. - Добре.
Един човек ви чака. - Днес нямах уговорени срещи.
Не мога да я изгоня. - Защо не можеш?
Защото е инвалид. - Не се безпокойте.
Минах само да поздравя. Мога ли да вляза?
Добър ден. - Добър ден.
Благодаря.
Получих съобщението ти. За съжаление в събота ме няма,
но днес имам тенис турнир наблизо и си казах:
Защо да не те поздравя? Написах "Хай спийд" и те намерих.
Защо седиш на бюрото? - Защото...
Просто... - Срамуваш се, нали?
Ти си в офиса, с клиенти. Разбирам.
И аз не понасям състрадателни погледи,
когато хората се преструват, че няма разлика между нас и тях.
Аз не съм такава. Ние не приличаме на тях... вече.
Количката е най-добрият ни приятел
и не бива да се срамуваме от това.
Може ли да дойдете за момент? - Кажете.
Елате за малко. - Не, вие елате.
Лучиана, моля ви. - Е, както искате.
Е, аз ще вървя. Казах ти, че имам турнир.
Защо не минеш? - В колко часа.
В 19:00 в спортен център "Коломбо", знаеш ли го?
Да, разбира се. Ние се опитахме да го спонсорираме.
Беше важна инициатива. Ние ценим социалните проекти.
Наистина ли? - Да, това е старо нещо.
Днес атлетите с увреждания са пример за младите.
А и в моето състояние...
Съжалявам, но е спешно. Отговорете ми за колоноскопията.
Промениха я.
Пак ще я правят през ануса, но промениха деня.
В четвъртък добре ли е? - Добре е, Лучиана, благодаря.
Отивам, оставям ви на вашите вътрешни проблеми.
Нужна е профилактика. - Чао.
Киара?
Две неща.
Първото е, че започвам да харесвам срещите на сляпо.
А второто? - Много си "секси" в анцуг.
До скоро.
Луси. - Да?
Трябва ми инвалидна количка. - Количка... защо?
Да се повозя. В 18:30 да е тук. - От къде да намеря?
Познаваш една възрастна жена-инвалид, нали? Открадни от нея.
Какъв кучи син.
Вдигни си пръста от бутона, защото чувам всичко.
Мразя този домофон, мразя го.
Добре дошли на националния финал на веригата "Lab 3.11".
На корта излизат Киара Витале,
№5 в националната класация
и Джулия Капочи, №1 в националната класация.
Добре. - Много добре.
Давай, Джулия.
Страхотно. - Да!
Егати боклука. По дяволите, Луси.
С твоята заплата можеше да ми купиш нова.
Ти игра много добре, Киара. - Знам.
Не знам, можех да бия и по-силен сервиз.
Беше много добра.
Джани, Джани. - Здравей.
Ти дойде.
Ти беше направо луда.
Изглеждаше като истински тенис. Много добър мач.
Благодаря. Седнал си в количката ми.
Господи, извинявай.
Този град... е толкова варварски.
Колелото попадна... - В лайно.
В камара екскременти. - Лайната са класика.
Изпратих я да я измият и дойдох. - Нищо, запази я.
Ще си я взема утре от офиса ти. - Не, само не от офиса.
Ще я изпратя по Лучиана, за да й е за урок.
Виж...
Ще пийнем ли нещо двамата?
С радост. Ето ги и моите приятели.
Как функционира вашата федерация?
Искам да кажа, могат ли тези в инвалидни колички
да се състезават с тези с карбонови крака например?
Кой решава кой срещу кого да играе?
Количкарите играят само с количкари ли?
Безръките само с безръки ли
или могат да се мешат? - Джани, разбрахме.
Аз играя баскетбол. Ти не спортуваш ли?
Не, аз... - Това е лошо. Аз играя в театъра.
Добре е за морала. - Аз играя волейбол.
Тялото трябва да знае, че го обичаш. - Аз карам ски.
Не трябва да игнорирате тялото си.
Аз ходя на актьорско майсторство, пеене и танци.
Ти срамуваш ли се? - Не се интересувай от хората.
Приеми се такъв, какъвто си. Аз играя футбол.
Здравейте. - Здравейте.
Аз съм Лучиана, асистентът... - На Джани.
Влезте, моля. - Благодаря.
Поставете я тук. - Тук ли?
Джани много ви благодари и ви изпрати това.
Колко са красиви.
Каза да ви предам, че сте играла страхотно.
Седнете. - Да.
Върнаха му инвалидната количка, защото е инвалид.
Той ви го каза, нали? - Да.
Ами, добре.
Вие сте много красива.
И това ли Джани помоли да ми кажете? - Не, аз така мисля,
но съм сигурна, че той ще е съгласен,
защото обожава красивите жени.
Ухажва ги наред. - А вие поддавала ли сте?
Аз ли... не, разбира се. - Защо е в инвалидна количка?
Кой? - Джани.
Да... искам да кажа, не.
Работата не е в това, не. - Тогава всичко е възможно.
Той е красив мъж с добро положение.
Вие може да имате този шанс.
Защо и двамата сме в колички ли? - Не, не за това.
Защото очевидно сте... силна жена.
И оптимистка. В любовта това е полезно, нали?
За жена като вас оптимизмът е
да я обичат колкото може по-дълго,
а аз просто се надявам за любов.
Ето я.
Луси, трябва ми билет за концерта
на 12-ти в театър "Реджио" в Торино. - Реджо.
Балкон, много фотьойли... Най-доброто място.
Постарай се. - Ще слушате класическа музика?
Защо не?
Последните билети, които ви купих бяха за "Итало диско".
Свършихме, Луси, благодаря.
Не постъпвате добре, докторе. Тази жена не е глупава.
Ще й направя изненада. - Така ли?
Идете на концерта на собствен ход.
Изненадайте я с красиво оформените си крака.
100 евро, давам ти 100 евро и след два часа ще се върна.
100 евро, добре ли е? - 300.
Стига бе. 150 защото си ми симпатичен.
300. - Само цифрата 300 ли знаеш?
200, кажи 200. Две... две... 200.
300. - Изнудвач, 300?
Ето ти 300 евро.
Как се казва този господин? - Просперо.
Просперо. Искаш ли да се разходим?
Помогни ми да го вдигнем.
Вземаме Просперо. Внимавай да не го изпуснем.
Секунда, ето, Просперо. Така, така...
Готово. Просперо, как си... браво.
Ще се видим след няколко часа. Как се кара това?
Ето тук. Всичко е ясно.
Просперо, почерпи всички по едно питие.
Извинете.
Мадам, бихте ли ми го дали за малко, благодаря.
Киара, поздравления. Ти бе феноменална, уверявам те.
Браво. - Хубав концерт.
Прекрасен звук. - Добре.
Отиваме някъде да хапнем, идваш ли? - Идвам.
Какво правиш тук? - Минавах случайно.
Написах "Концерти в Торино" и ето ме тук.
Страхотен концерт, много добър. - Благодаря.
Искаш ли да дойдеш с нас? - Не.
Тази вечер ще вечеряш с мен...
в ресторант на твоето ниво.
В закусвалнята ще отидем някой друг път.
Добре.
Нова ли е?
Не, Просперо ми я даде. Един стар мой колега.
Добър вечер. - Добър вечер, благодаря.
Киара, трябва да ти кажа нещо.
Аз съм лъжец.
Не е вярно...
Не дойдох случайно на концерта.
Дойдох, за да те видя.
Да се лъже е много лошо.
Сеньора, ще позволите ли? - Да.
Приятна вечеря. - Благодаря.
Да пием за... знам за какво.
За лъжите.
Извинете. - Внимавайте.
Като пипна този бутон и нещото полудява.
Ужас... секунда.
Внимавайте!
Натисни спирачката.
Извинете, извинете.
Разбирам едно нещо за теб.
Много си нестабилен.
Сменяш количките си на три дни. - А ти си красива.
Благодаря. - С тези голи рамене.
Имам и доста хубаво дупе...
само че никой никога не го вижда.
Кога заминаваш? С кой полет?
Ще взема автобуса... утре. Седем часа път.
Седем часа седене? Как ще издържиш?
Това бе любимата песен на мама.
Алесия ми каза, че майка ти е починала наскоро.
Съжалявам. - Не се притеснявай.
Не бяхме близки. Не се бяхме виждали от години.
Как така? - Когато родителите ни се разделиха,
с брат ми трябваше да изберем с кого да живеем.
Ти кого избра? - Себе си.
Така за майка си станах враг, за баща си страхливец,
а за брат си глупак.
Нека да не говорим за тъжни неща?
Предишната тема ми харесваше. - Коя?
За дупето ти.
Джани.
Това е, за да извикам сервитьора.
В нашето състояние не е лесно. - Разбрах, продължавайте.
Чакай.
Дай ми ги. - Благодаря.
Обичам да си събувам обувките,
защото така ми се струва, че съм танцувала цяла нощ.
Понякога е полезно да си нестабилен.
А ти се присмиваше на моето транспортно средство.
Насам. - Внимателно.
Тук ли? - Да.
Благодаря, че ме докара.
Тук сме.
Да се кача ли горе за последно питие?
Да, добре.
Благодаря.
Добър вечер. - Добър ден.
Прав е, всъщност вече е ден.
Аз ще се кача първа, става ли?
А стаята? - Пети етаж, 508.
Добре, 508.
Заклещихме се. - Извинявай.
Извини ме.
Съжалявам, но утре сутрин...
трябва да тръгна рано.
Сигурна ли си? - Да.
Сигурно сигурна ли си?
Тогава лека нощ. - Благодаря.
Благодаря.
Здравейте. - Здравейте.
Приятно ми е, Роберто. - И на мен.
На кой километър сте?
На втория или на третия. - Още на втория?
В колко часа станахте? - Късно, излежавах се.
Излежава се. Харесва ли ви да сте в леглото?
Но чисто технически...
въпреки, че тя е инвалид може...
Да, технически ще ти стане. - Виждаш ли?
Това е само рефлекс.
Не разбирам от какво се притесняваш, щом си лъже-паралитик.
Ами ако... - По-добре я попитай какво чувства тя.
Това е по-интересно. - А какво може да чувства?
Възможностите са безкрайни. - Безкрайни?
Зависи от нивото на увреждане на гръбначния мозък.
Откъде знаеш всичко това? - Защото те познавам, Джани.
Знаех, че рано или късно ще водим този разговор.
Защото ме обичаш. - В това е бедата.
Мога ли да ти дам един съвет? - Давай.
Този облог е глупост. Просто го забрави.
Защо? - Защото така.
Защото си на 49 години. - Не.
Виждам, че си запомнил. На колко години съм?
На 49.
Джани. - Здравей, Киара.
Здравей, как си?
Добре съм, исках да те чуя. Преча ли?
Не, правех си паста.
Между другото, искаш ли да вечеряме заедно тези дни?
Да, с удоволствие.
Например утре? - Перфектно.
Да ти изпратя ли адреса си? - Да, да.
Благодаря, ще се видим утре. - До утре.
Здравей, Роберто.
Закъснях ли? - Малко.
Трябва да намеря начин да се извиня. - Постарай се.
Значи вечерята е днес? - Да.
Радваш ли се?
Да. Да, но ако...
Без "но" и без "ако".
Той ме гледа както се гледа жена.
Отдавна не ми се бе случвало. - Браво на Джани.
Харесваш ли го?
Да. - Тогава защо не му бутна?
Не знам. - О, горкото, горкото.
Той ти харесва. Познавам те.
Харесва ми, защото ме кара да се чувствам...
пълноценна.
Аз обаче съм гений. - Защо?
Признай си, че имам око. - Ще видим, не бързай.
Някак ми е тъжно. - Защо?
Защото съм добра в намирането
на гаджета за другите, а за себе си...
Абсолютно нищо.
Здравей.
Ела, влез. - Благодаря.
Донесох ти това. - Благодаря, не трябваше.
Шампанско, страхотно. - Леле.
Каква красива къща.
Харесва ли ти? - Да.
Влез, влез.
Прекрасно.
Знаеш ли, когато дадеш на архитектите свобода да проектират...
Може ли да пийнем?
Последвай ме.
Идвай с мен.
Ще поговорим ли за това?
За какво? - За това.
За това, което ни се случи.
Хайде, ти започни.
Ами това бе просто... инцидент.
Супермен.
Помниш ли Кристофър Рийв? Падна от кон...
Да, но ти имаш късмет, защото той беше парализиран дотук.
Аз паднах от нисък кон.
Беше наполовина пони.
Или може би магаре. Въпреки това обаче...
Хубаво е, че се шегуваш със себе си. - Какво друго ми остава?
Харесва ми.
А мен няма ли да ме питаш?
Ако не искаш да говориш... - Искам.
Ти ми разказа своята история и аз искам да ти разкажа своята.
Отнех предимство на кръстовище.
Колата се преобърнала четири пъти.
Другият водач си счупи ключицата,
а аз си загубих краката.
Цигулката бе на седалката до мен
и нямаше нито драскотина.
Невероятно, нали?
Добре ли ти беше?
Да.
Много.
Ето тук.
А на теб?
На мен също.
Беше ми добре... тук.
Национална гордост. Дори снимка. Ти си гений, гений.
Как го направи? - Как го направих ли?
Тя не изглежда като инвалид. - Да не ни будалкаш?
Не, но не ме карайте да ставам вулгарен.
Кажи как мина?
Как мина ли? Добре, как иначе.
Какво стана? - Извинявай, днес изтървам всичко.
Направо съм като някакъв инвалид.
Ядосваш ли се? Ще ти купя нова.
Обличай се.
Да, слушам.
Лучиана, обади се на онова момиче...
Сектантката, новата.
На Джулия? - На Джулия.
Нали я уволнихте. - Аз ли?
Пред всички, на среща.
Не мога ли да кажа нещо иронично?
Лучиана, ти трябва да ме разбираш...
Да не си изгуби чувството за хумор? Обади й се, моля те.
Разбира се.
Как е Киара, цигуларката?
Не знам, вече не се чуваме.
Каза ли й, че не си инвалид? - Човек с увреждания.
Не, нямах време. - Днес няма много задачи.
Може да намериш пет минути. Какво правиш, бягаш ли?
Бягаш ли, докторе?
Здравей. - Здравей.
Радвам се да те чуя. - Извинявай, отсъствах по работа.
И аз бях заета с репетиции.
Как минаха? - Много добре.
Странно е, сякаш вървиш. - Аз ли... не.
Защо реши така? - Сякаш вървеше сам.
Не, какво... Седя си в количката.
Но не би било лошо...
Виж, обадих ти се, защото...
искам да те видя и трябва да ти кажа нещо.
Здравей.
- Хайде, влизай, разполагай се.
Ей сега ще си завърша упражненията за пръстите.
Влез.
Готова съм.
Изцяло съм твоя.
Виждам, че си се научил.
Мисли ли си за мен тези дни?
Много.
Какво искаше да ми кажеш?
Баба ти също ли свири?
Да. Тя е виновна за всичко.
Когато бях малка винаги ме водеше в ямата на оркестъра.
Тя е най-добрата ми приятелка. - Костелив орех е.
Когато приятелят ми ме заряза
тя счупи всички стъкла на колата му.
3000 евро щети. - Браво на нея, корава баба.
Кога те заряза? - След инцидента.
Какъв задник. - Всъщност не е.
Нормално е. Това промени всичко между нас.
Изневеряваше ми с друга и не ми каза истината.
Това ме нарани най-много. Фактът, че ме излъга.
Не мога да понасям едно нещо.
Хора, които лъжат.
Да отидем оттатък.
Свиня...
Запишете в протокола, че съм против тази вечеря.
Той ме заплаши с уволнение. Дотам се стигна.
Преувеличаваш. - Ще бъде много неудобно, много.
Тя иска да се срещне с приятелите ми. Кой друг да й представя?
Освен това сте единствените, които са в курса на нещата.
Голям задник си.
Какво има? - Не знам какво става с мен.
Аз съм млад, имам красиво тяло. Още не съм оплешивял.
Сигурно си влюбен. - Престани.
Може да се случи и на теб, Джани.
Напразно се смееш.
Ще й кажа истината.
Ще намеря точното място и точното време и ще й кажа.
Ако не й кажеш ти, ще й кажа аз.
Ако не й каже той, ще й кажа аз.
Добър вечер. - Тук има караоке ли?
Моля, насам. Да ви помогна ли?
Не, благодаря.
Ето ги твоите приятели. - Благодаря, Морето.
Това е Дарио. - Приятно ми е.
Здравейте. - Вече познаваш Лучиана.
Срещали сме се. - Здравейте.
Ще ми помогнеш ли? Благодаря.
- Заповядайте.
Караоке? - Да.
Извинете ме, но съм луда по караокето.
Наистина ли? - Къде отиваш?
Много е добра.
Да, знам.
Бейб? - Да.
Браво. - Браво.
Добре.
Не знаех, че си такава скрита лимонка.
Аз не съм единствената, която крие тайни, нали?
Киара...
Трябва да ти кажа нещо. - Господи, соевия сос.
Ще ти помогна. - Ще остане петно... Дарио.
Ела с мен в тоалетната. - Да.
Съжалявам, но сосът... - Понякога се случва.
Полека, полека... браво.
Познавам я, в момента не е готова.
Ако й кажа сега няма да го приеме.
И без това няма да го приеме. - Аз ли я познавам или ти?
Но се държиш се като 12-годишен. - Съгласен съм, прав си.
Как сте?
Ако имате нужда от помощ имам дядо в инвалидна количка.
Умея всичко. - Благодаря, аз ще се погрижа.
Благодаря.
Здравей. - Здравей.
За теб са. - За мен ли?
Благодаря... влез.
Ето те и теб. - Как си, Алесия?
Да, ударих инвалид и какво?
Харесва ми да го правя. - Всичко е наред.
Чуй ме, бакалино на обувки.
Отиваш при сестра ми и й казваш истината.
Че не си инвалид, че си се пошегувал и че съжаляваш.
И преди всичко, че си лайно.
Имаш 48 часа. - Алесия.
Алесия.
Алесия, аз опитах. Опитах, кълна се...
но не е лесно. За 48 часа...
Може ти да говориш с нея.
Ще намериш по-добре от мен точните думи.
Знаеш ли какво?
Истинският инвалид си ти.
Е, аз мисля, че не я обичаш, а я съжаляваш.
Ако не беше в инвалидна количка нямаше да я погледнеш.
Не, тате, съжалението няма нищо общо в случая.
Тя е много по-смела и по-силна от мен.
А аз се чувствам като лайно. - Да, ти си лайно.
Благодаря, тате, винаги си бил мил. - Кажи й истината, а?
Ако й кажа истината, ще...
Ще я загубя, нали?
Помисли добре, Джани.
Ще можеш ли да изкараш цял живот с една жена?
Ти си прав.
Ние с теб сме еднакви, нали? - Не, не сме еднакви.
Ти си мъж с много жени, а аз съм старец.
С много жени.
Така че съм просто самотен старец.
Раздялата с майка ти бе най-голямата глупост в живота ми.
Тогава защо не дойде на погребението?
Извинете за прекъсването.
Приключваме записванията за пътуването до Лурд в събота.
Дон Паоло иска да знае имената на участниците.
Който иска да се включи да дойде тук, моля.
Остави го, това ще ти кажа. Той не е подходящ за теб.
Нямаш нужда от него.
Аз... - На мен никой не ми трябва.
Разбира се, но в крайна сметка... - Той е.
Джани. - Как си?
Добре, а ти? - Искаш ли да отидем до Лурд?
Кога? Утре... с автобус?
Не знам, трябва да помисля.
Разбирам, че е важно за теб.
Добре. Да, да, съгласна съм.
Ще се видим утре, чао. - Е?
Той иска да отидем в Лурд. - В Лурд?
Синьорина... - Размера пасна ли ви?
Да, но искам да я видя и в друг цвят.
Ще ви донеса. - Благодаря.
И защо ще ходи в Лурд?
За чудо. - За чудо?
Алесия.
Джани може да ходи.
Като теб, като нея, като всички вас.
Никога не е бил инвалид.
Но... - Не прави такова лице, ти знаеш.
Познавам те добре. Когато правиш такова лице
или си зарязала гаджето си, или се чувстваш виновна.
Откъде знаеш, че не е инвалид? - Защото аз съм инвалид.
Но реших да се преструвам, че не знам нищо
и да си подаря малко щастие в замяна на една лъжа.
Толкова е хубаво да си обичан дори само във въображението си.
Не трябва да се изпускат хубавите моменти, животът е един.
Имаме само този цвят. Искате ли да го пробвате?
Моля. - Звучи ми налудничаво, честно.
Напомням ти, че ти ме запозна с него.
Подарък никога не се отказва.
По-добре е, нали? - Отдавна ли знаеш?
Достатъчно дълго, за да свикна. - Защо не ми каза?
Защото щеше да ме спреш. Знам, че е лудост,
но исках да видя докъде ще стигне.
Още не мога да повярвам.
Знам, че най-лошото ще бъде, когато всичко свърши.
Не мога повече да се преструвам.
Какво ще направиш, когато ти каже? - Какво трябва да направя?
Ще се сбогувам с него.
Съжалявам, но това е много тъжна история.
Извинете.
Колко време се пътува от Тулуза до Лурд?
Какво?
Колко време се пътува от Тулуза до Лурд?
Час и половина, мисля. - Сестро, стига с това дайре.
Кой е този, който царува? - Исус царува.
Кого обичаш? - Исус обичам.
Стига толкова! Сега ще й го взема.
Сестро, този път ще ти го взема.
Направо ми изсъхнаха яйчниците от това дайре.
Какво ще правим сега?
Да попитаме някого. - Всички отиват там, да ги последваме.
Да попитаме. - Да, да попитаме в този магазин.
Или този господин? - Да.
Къде е "къщата на чудесата"?
Италианци? - Как разбрахте?
На централния площад ще намерите сборния пункт.
Там ще е и дон Валтер. Той е италианец.
Благодаря.
Отличен магазин. - Мерси.
Добре дошли. - Благодаря.
В Лурд простотата на молитвата
създава нужда от братско общение.
Тук различията са премахнати.
Тук можете да се оставите под любещия поглед на Мадоната,
която ще ви даде утеха.
Ти... последвай ме.
Аз ли? - Да, да... ти.
Ти.
Медсестрата да чака тук. - Ти самият си шибана сестра!
Ако сега станеш от количката ще излъжеш два пъти.
Ти не си парализиран.
От Лурд се връщаме у дома със снимка на пещерата,
икона на Света Бернадет и бутилка светена вода,
но рядко на собствените си крака, поне откакто аз съм тук.
Може би аз нося лош късмет.
Мисля, че важното за хората,
които идват тук е да идват с вяра. Те си отиват вкъщи...
с надежда в сърцата. Аз идвам тук всеки ден
и се моля огънят в сърцата им да не угасне.
Гледам нито с дума или жест
да не ги разстроя или да ги нараня.
Сега те оставям насаме със съвестта ти,
но знай, че ако станеш на крака
ще си правим снимки и селфита с теб.
Както вече ти казах, тук рядко се случват чудеса.
Как разбрахте, че не съм инвалид?
Защото познавам хората с увреждания.
Истинските.
Обувките ти те издават.
Джером.
Дай ми да си дръпна.
Беше моята...
Ще те чакам в автобуса.
Джани. Джани...
Ти ходиш!
Това е чудо. Това е чудо, той проходи.
Хайде, покажи ми как ходиш, Джани.
Ще ме вземете ли? Страхотно, мерси.
Фабио, къде са останалите?
Престани.
Здравей, мамо.
Не...
Нищо, както обикновено... сам си направих беля.
Запознах се с едно момиче.
Не, с една жена.
Тя е жена, красива, красива.
Умее много неща. Играе тенис, свири на цигулка.
Може да съм се влюбил, не знам.
Харесвам я.
Просто...
би било чудесно да те запозная с нея.
С теб изтървах шанса си.
Извинявай, мамо. - Приключихте ли?
Извинете, да, да. - Благодаря.
Разговарях с мама. - Да, да.
Ще подържите ли за малко снимката на госпожата?
Благодаря.
Много ли време ще отнеме? - Не, около две минути.
Всички са тук и те чакат. - За какво?
За презентацията в заседателната зала.
Да. - Видя ли си имейла?
Чакай... не излизай.
Отвори го.
Не, по-добре си прочети имейла.
Това е караоке, готино е.
Има плейлист от 80-те. "Like a virgin" също е вътре.
Като благодарност. - Аз напускам.
Това пише в имейла.
Изпратих копие от оставката си до теб
и до отдел "Личен състав".
Ти не бе прав.
Не е възможно да пресечете финалната линия сам.
Имаме 0,2% ръст,
което не е лошо за зимния сезон.
Поздравявам всички.
Както знаете работихме по новата
рекламна кампания, която ще ви покажа.
Всъщност не... Джулия...
Ела ти.
ОБИЧАЙ ИГРАТА
Мислех, че си по-висок.
Тя не вдига телефона. - Защото е интелигентна жена.
Знае какви са хората като теб.
Става ви скучно да общувате с хора с увреждания.
Всички сте красиви, млади хора.
Аз съм на 50 и никога не съм се чувствал толкова стар.
Така ли? Боже мой...
Работата не е във възрастта. Преди така си мислех.
Дори си направих колоноскопия. - Моля, спести ми подробностите.
Какво очаквах от 50-тилетието си?
Че косата ми ще опада, че вече няма да ми става...
че няма да имам предишната страст
или ще направя корем, но за това бях подготвен.
Фитнес, присаждане на коса.
Виагра, от време на време, нали?
Но за случилото се...
не бях готов за такова нещо.
Вече не мога да спя. Къде е тя?
Какво прави? С кого е?
Искам да я взема, да я занеса някъде далеч,
да я прегърна силно и да танцуваме цяла нощ,
защото никога не съм срещал жена като нея.
Мамка му.
Сега трябва да тръгваш. - Права сте, аз ще почистя.
И по-бързо... сега.
Не трябваше да идвам да я безпокоя. - Ти не ме разбираш.
С теб е нужно много търпение, а аз вече нямам.
Бягай веднага на шосе 675.
Кръстовището "Орт", но наистина трябва да бягаш.
Тази вечер ще свирят в театър Меноти в Сполето.
Ако си достатъчно бърз ще ги хванеш в Нарни Скало.
Благодаря.
Ако я накараш да страда...
тези малки крачета ще ги отрежа от корен...
и наистина ще се озовеш в инвалидна количка.
Прости ми.
Аз знам коя съм.
Можеш да ме наричаш инвалид, недъгава,
човек с намалена подвижност на долните крайници,
или саката...
но знам, че нямам нужда от никого.
Особено от човек като теб.
Да тръгваме.
Моля те да ми простиш. - Да тръгваме.
Какво правиш тук? - Нищо, просто минавах.
Написах "Маршрути за бягане в Рим"...
и ето ме тук.
Нали не си решил да се откажеш?
Хайде.
Поздрави, старче. - Вижте кой го казва.
Реч. - Не.
Никакви досадни речи. Да танцуваме.
- Да танцуваме.
Превод и субтитри Ivon