Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Имало някога семейство пионери.
Те търсеха по-добър живот.
Семейството беше от голям град,
но остана без пари и трябваше да замине.
Имаше голяма сестра и малка сестра.
Имаше майка и баща.
Не бяха идеални, но бяха семейство.
... и се отказват. Индикаторите са налице.
Безработицата е най-високата от Картър насам
и расте броят на хората,
които вземат повече, отколкото влагат,
а националният дълг е по-голям от БВП.
Хора, живеем в хартиена кула,
и когато стените паднат...
Райли, не можем да заминем без теб.
Няма да оцелееш сама.
- Ще оцелея. - Така ли?
- И какво ще ядеш? - Корнфлейкс.
В кухнята има три кутии.
Добре, "Капитан Крънч", хайде да тръгваме.
Това е домът ни.
Не, домът е там, където сме заедно.
Обещаваш ли?
Как сте, момичета?
Като се преместим, ще имаш ли работа като преди?
Не веднага, освен ако не искам.
Знаете ли защо? Защото започваме приключение.
Нали знаеш какво е приключение?
- Като при Тарзан ли? - Да.
- Като при Тарзан. - Харесвам маймуните.
Мамо!
На хората вече им е писнало.
Изгубиха домовете и бизнеса си и няма да търпят повече.
Телефонните линии прегряха.
Включваме Денис от Милуоки.
Искам да обсъдим това, което каза предишният слушател.
Трябва да...
- Аз кога мога да играя? - Никога.
Защо?
Мозъкът ти още е малък и тъп.
Някой ден ще порасне.
- Райли, дай и на сестра си. - Тя не може да играе,
само иска да натиска копчета.
- Извинете? - Да?
С мъжа ми си разделихме "Комби 1",
но без картофени крокети, а тук са отбелязани.
Да, така го правят. Всички "Комби"-та са по 7,99,
без значение дали са пълни.
Не искам да плащаме за крокетите. Бихте ли ги извадили?
Както казах...
Знаете ли какво, ще ги хапна с удоволствие.
Ей сега.
Мамо?
Мери?
Мамо, виж.
- Казва се Бисквита. - Не може да правиш така.
Харесва ми да я яздя. Много е хубава.
- Приятно ми е да й сплитам гривата. - Чу ли ме?
Тя е от Еднороголандия и е много рядък еднорог.
Красавица е.
Сутринта се събудих и намерих бележка на главата си.
Пишеше: "Напускам те, скъпи,
и ти оставям цяла консерва боб.
После отидох с пикапа до магазина на ъгъла
и си купих биричка.
Но трябваше да ликвидирам жената,
защото ми досаждаше из целия град.
Така прави тя.
Оставих ти стара консерва боб.
Да!
Деца, пристигнахме.
Какво е това място?
Домът ни.
М А Н И Ф Е С Т З А П А Д
Тръбен ключ. Благодаря.
Как мислите?
- Стига ли за днес? - Аз не съм уморена.
Защото не си на покрива.
Първи урок за шефове -
спазвай наредбите за почивки, или работниците ще вдигнат стачка.
Благодаря, скъпа.
Ей, чудовище малко, ела да си доядеш вечерята.
- Не ти ли харесва? - Доматите са гадни.
Какво?! Напротив, много са вкусни.
Кога ще тръгнем пак на училище?
Може да не се налага да ходите.
- Може да останем тук. - Децата трябва да ходят на училище.
Добре...
Тогава това ще е училището.
- Кое? - Тази колиба.
Може да бъде училище.
Може да бъде каквото вие искате.
- Наистина ли? - На Мери й харесва.
Ако можеше да учите каквото искате, какво бихте избрали?
Аз обичам историята.
Тогава ще учим история.
С майка ви работехме на две места,
за да купуваме продукти, произведени от друг,
да ви пращаме на училище, където друг ви преподава.
Всичко беше наопаки.
Сега ние ще определяме правилата. И четиримата.
Тук сме си само ние.
Това място е наше.
- И сега какво? - Нищо. Ти се взриви.
А ти кога ще се взривиш?
Не се взривявам, аз съм американецът. Ти си талибанът.
Добре.
Едно, две, три...
За първите преселници на запад животът бил тежък.
Мнозина давали всичките си пари за пътуването
и пристигали с празни джобове.
Те били обикновени хора,
рискували всичко срещу несигурен резултат.
- В прелията било..." - "Прерията".
С две "р".
В прерията било опасно.
Какво искате на знамето?
- Може ли да има звезди? - Колко?
Четири.
Защо точно четири?
Ние сме четирима.
- Аз харесвам пирати. - Череп с кръстосани кости?
Не, не!
- Сестра ти се бои от скелети. - Ти каза, че може всичко.
Всичко без скелети или зомбита.
Акули.
Акули може.
- Май искаш да ме питаш нещо. - По какво си личи?
Умислен си, с леко присвити очи, може би с лек запек.
Олеле!
Добре ли си?
Повече от добре.
Мислиш ли, че това място ще ти се отрази благотворно?
- Обичам те. - И аз те обичам.
"Паяк" до база. Държим целта на мушка.
Той е въоръжен. Може да ни трябва подкрепление.
Край.
Добър ден.
Имате ли минута? Аз съм от "Строителство и безопасност".
Идвах тук на инспекция преди три-четири години.
Къщата още тогава беше под възбрана, беше много зле.
Намерих дървен материал наоколо и постегнах което можах.
- Токът от мрежата ли е? - Надявам се да минем на солари.
- Телефон? - Има домашен, от едно време.
Къде ви е септичната яма?
Там, мисля.
Да...
Усещате ли миризмата?
Има теч.
Трябва да разкопаете, да го оправите или може би да смените резервоара.
- Сериозно ли?! - В долината има ферми.
Може да създадете риск от зараза с ешерихия коли.
Предишният собственик е бил в заварено положение.
- Сам ли да го изкопая? - Имате ли лебедка?
- Не. - Ще ви трябва.
Пълни глупости.
Не, вашите лайна отиват във водите на окръга.
Мама му стара!
Как ли изглеждат? Дали са жълти?
Или оранжеви?
Как може да не знаеш как изглеждат маймуните?
Мери?
Мери!
Тя казва, че няма, но мисля, че намерих една.
Виждал ли си на дърветата?
Мисля, че излизат само нощем, затова никой не ги е виждал.
Тя с теб ли е?
Аз съм Ерик.
Райли.
Е, Райли, ти ли ще й съобщиш лошата новина за маймуните,
или аз трябва да го направя?
Чакахме гости за Деня на благодарността.
Сузи приготви всичко от предния ден -
птицата, картофеното пюре, царевичния хляб - всичко.
През нощта се събуждам
и чувам някакви трясъци на долния етаж.
Все едно влиза духов оркестър.
Реших, че Сузи е долу
и прави последни приготовления по ястията.
Но в същия момент чувам гърлено ръмжене
на сантиметри от врата си.
- Чудовище ли беше? - По-лошо.
Сузи хъркаше.
Не хъркам!
После слизам долу.
Хладилникът е широко отворен
и някакъв тип се тъпче с приготвената от Сузи храна.
Викнах му: "Ей! Това ни е празничната вечеря!".
И той какво каза?
"У съседите беше по-вкусно."
У съседите било по-вкусно?!
"Я се махай от къщата ми!"
Тогава решихме, че Тампа не е за нас. Има твърде много луди.
Трябва да бъдат заключени, ако питат мен.
- Бърбън? - О, да.
Ей, старче, налей ми едно голямо с лед.
Видяхте ли мечката, която броди наоколо?
Ако отидете до потока,
- има едно водопадче... - Оръжията са лошо нещо.
Могат да бъдат лошо нещо, но ако се използват правилно,
са само инструмент - като отвертката например.
Или като тръбния ключ.
Това също.
Съжалявам, ако съм ви смутил.
Свикнал съм да го нося навсякъде. Прощавайте.
Няма нищо, просто сме градски хора.
Сгрешихме, като дойдохме.
Момичетата се забавляват,
и на мен ми харесва много тук.
Мама добре ли е?
Не е нужно да се занимаваме с външния свят.
Така е най-добре за теб.
Ще се оправи.
Ние не сме като тези хора.
- До сутринта ще й е минало. - Ще го измислим.
Дали Ерик убива хора с пушката си?
Сигурно.
Колко?
Десет.
Наистина ли?
Да.
Застрелял ги е в главата
и мозъкът им се е пръснал като спагети.
Аз не мисля, че убива хора.
Нали можеш да го оправиш?
Да.
Да ти се не види!
Лебедка!
Къде да намеря лебедка, мамка му?!
Не забравяй какво говорихме.
Вдишваш.
Издишваш бавно.
И стреляш, когато си готова.
Браво!
Удава ти се.
Виж, не е моя работа,
може да ми теглиш една, ако съм нетактичен, но...
Алис съгласна ли е тя да е тук?
Да, съгласна е.
Алис е с биполярно разстройство.
Преди година, докато преподаваше в началното училище,
получи пристъп.
Помислила е един от учениците за някой друг.
Беше сериозно.
Тя...
Трябва й малко време да си почине, да се отпусне.
Изписват й лекарства, които помагат известно време,
но после винаги става по-зле.
Но планината й се отразява добре.
Мисля, че е полезно за нея. Щастлива е. Всички сме щастливи.
Горе главата. За нула време ще станете семейство планинци.
Пионери.
Всяка помощ е добре дошла за нас.
Имаш ли лебедка?
- Скъпа, не безпокой... - Нямам.
Но може би познавам човек, който има.
Ще имам нужда от услуга.
Как е? Опънато ли е?
- Да. - Добре.
Може да запушиш теча с импрегнатор
и да го оставиш там.
- Г-н Даник... - Г-н Даник е баща ми.
- Наричай ме Стив. - Добре.
Съседи сме. Ти би направил същото за мен.
Разбира се.
Ти си печен тип, нали? Мъжага и половина.
Ние сме изчезваща порода тук.
Лана, искаш ли ти да действаш с лебедката?
Сериозно ли?
Естествено, че не е сериозно.
- Искаш ли бира? - Да.
Не дърпай спусъка рязко.
Добре.
После?
Ще те ритне в раменете, дръж здраво.
Ще ме ритне?!
Трябва да държиш приклада ето така.
Добре.
Заболя ме!
Нямате ли нещо неосакатяващо?
Отскача повече от 12-калибрената.
Всичко друго след това ще ти е лесно.
Дъщеря ми има такава от седемгодишна.
Шматката гръмна до главата на брат си.
Той все още не чува добре.
Баща ти какво работи?
Работеше в мина, но го уволниха.
А сега не знам. Мисля, че е нещо като фермер.
Не е зле.
Ние сме много богати,
просто ни харесва да ходим на лов и риболов.
Ако искаме, можем дори да живеем в Бевърли Хилс,
да имаме басейн...
Ние имахме преди.
Имам предвид истински,
не вашия смотан басейн.
Дали не трябва да се връщаме?
Страх ли те е? Показвам ти нещата за печени хора.
Ти печена ли си?
Мисля, че да.
Добре.
- Готино място. - Да, не е лошо.
Мислим да сложим машина за лед там за лятото.
- Какво правите тук? - Неща за големи.
Мачкаш го!
Внимавай със страниците!
Добре.
Понякога пия бирата на татко.
По-добре да се връщаме.
Защо?
Май чух някой да вика. Мисля, че трябва да се връщаме.
Ако не си искала да дойдеш, да беше казала.
Просто...
Не искам да я пия.
- Щеше ми се да сме приятелки. - Можем да бъдем.
Изпий я!
Трябва да пиеш! Пий!
Хей! Върни се!
Каза, че си печена!
Не го направих аз.
- Не бях аз. - Райли?
- Чу ли? - Какво става?
- Какво има? - Райли!
Добре ли си?
Без да искам.
Съжалявам. Не се движи.
Спокойно, дай да погледна.
Раздвижи ръката. Как е?
Боли ли? Добре, знаеш ли какво?
Изкълчена е, но ще те бъде.
Райли!
- Какво стана? - Мамо!
Боже мой! Добре ли си? О, миличка!
Съжалявам, аз без да искам.
Какво ти направи тя?
- Всичко е наред. - Какво й направи?
Стана случайно, само си играехме.
Това не е игра.
- Какво й направи? - Беше инцидент.
- Съжалявам. - Какво й направи?
Скъпа!
Скъпа, спри.
Погледни ме.
Всичко е наред, тя е добре.
Ето виж.
Съжалявам.
Не съм искала.
- Съжалявам. Много съжалявам. - Спри да ревеш!
Хайде стига.
Съжалявам за станалото.
Ще се реваншираме някак. Тя ще...
- Тя ще се оправи. - Всичко е наред, тя е добре.
- Не е добре. - Погледни я.
- Нищо й няма. - Не е добре.
Хайде успокой се.
Райли, да вървим.
Мама е болна.
Настинала ли е?
И преди е била така,
но ти не помниш.
Помня. Татко я заведе на лекар.
След това пак си беше мама.
Не мисля, че този път ще я заведе на лекар.
- Сега е различно. - И татко ли е болен?
Не, просто е различно.
Струва ми се, че мина много време.
Откога не сме се виждали?
Децата са пораснали. Трябва да ги видиш, преди да тръгнеш.
Но не знам къде изчезнаха.
- Тук съм. - Знаеш ли, децата...
Много бързо растат.
Докато се обърнеш, и вече са малки хора.
Аз съм.
Тук съм.
Мери?
Помислих, че...
Разбира се, че си ти.
Разбира се.
Съжалявам, миличка.
Няма нищо.
Сам я направих. Това е единственото ми дете.
Майната им на другите.
Това е сериозно бойно оръжие, приятел.
Не.
Яко е, че вашите ти дават да стоиш до късно.
Натисни отстрани, тъпако.
Донесох спрей.
Ще се надрусаме ли, или какво?
Ти искаш ли?
- Да, ще пробвам. - Ей, ще те набия.
Споко де, само се забавляваме.
- Чакай, ти сериозно ли? - Какво?
Този метод е остарял.
Най-добре е да се приема директно, парцалът го разрежда.
- Откога? - Винаги е било така.
Ако искаш да се надрусаш, пъхни си го направо тук.
Ако не ти стиска, дай на мен.
Я се разкарай!
Майната ти!
Да ти го начукам!
Много си тъп.
Татко, мама добре ли е?
Да, добре е.
Само е уморена. Знаете каква е, като е уморена.
Не й е лесно да се грижи за всички.
- Трябва ли да отиде на лекар? - Няма нужда от лекар.
Само трябва да си почине и ще се оправи, обещавам ви.
Мамо?
"Като дошли, тук вече живеели около 500 местни племена.
Но с отиването им на запад
се увеличило насилието между новодошлите и местните.
През 1800 г. индианското население на САЩ било около 600 000 души.
През 1890 г. било намаляло до 250 000."
Къде са отишли?
- Умрели са. - Защо?
Избили сме ги.
- Райли, сестра ти не... - Истина е.
Това не й е приятно.
"На останалите индианци им иззели земята
и ги изгонили в резервати,
където хиляди умрели от глад и шарка."
Райли!
Защо са ги убили?
Мамо!
Райли?
Взела ли си някоя страница?
Няма проблем, ако си.
Можеш да ми кажеш истината.
Стига толкова учене за днес.
Изглеждаш яко.
Наистина ли?
Сега!
Ей, малката!
Ела тук!
- Майната ти! - Майната ти на теб!
"Историята е важна, защото учим за ануси и вагини,
случили се отдавна.
В миналото възрастните хора се обличали в лайняни..."
Мамо? Трябва ми блуза.
В пералнята са.
Нямаме пералня.
Това беше в старата къща.
За какво говориш?
Няма значение.
Съжалявам.
Какво правиш?
Червей съм.
Много е тъпо.
Тръгвайте с мен.
Къде е мама?
Няма да дойде.
Откъде знаеш?
- Железария? - 12-и коридор.
- Какво правиш? - Млъкни.
Райли! И аз искам!
- Дай! - Пусни!
Не! Мама щеше да ми позволи!
Мама не е тук.
Привет. Всичко наред ли е?
Райли е скръндза.
Има достатъчно.
Дай и на сестра си.
За моя сметка е.
Не съм ви виждала досега.
Живеем в планината.
В планината, значи. Звучи забавно.
Понякога е скучно.
Няма други деца освен едно момиче, но то нарани Райли.
Добре ли си?
Мама го удари право в лицето.
Мери!
Всички са добре.
Мама не е наранила никого.
- Мама ме плаши понякога. - Млъкни!
Като бях на твоите години, родителите ми се караха
и беше страшно.
Понякога удряха хора.
Майка ви бие ли ви?
Може да ми споделите.
Всичко е наред. Трябва да тръгваме.
Да вървим, Мери.
Нормално е да помолиш за помощ.
Какво правите, по дяволите?
Оставете ги.
Говорехме за мама.
Вървете в колата.
- Но ние... - Веднага!
- Какво й казахте за майка си? - Нищо.
Както беше казал Рейгън... Помниш ли?
"Бъдете като бляскавия град на хълма."
Видял го е в Библията, но той го е казал по-добре.
Къртеше мивки!
Град на хълма... Харесва ми.
Ние сме бляскавият град на хълма.
Това сме ние, братле.
Това правим.
- А те не разбират. - Кой?
- Кой не разбира? - Скапаният надут елит.
Не ме ли слушаш?
Човек трябва да диша.
Съжалявам.
- Не знам какво става с мен. - О, скъпа!
- Трябва ми лекар. - Кой ще плати за това?
Това място ще ти помогне. Каза, че си добре тук.
Каза, че има полза.
Какво правите? Родителите ви вкъщи ли са?
- Мога ли да ви помогна? - Г-н Хейс?
Аз съм Лорейн Милър от детските служби.
Добре.
Получихме сигнал за евентуален проблем с децата.
От кого?
Може ли да влезем?
Някой от вас има ли криминално досие?
Не.
Дисциплинирате ли децата си?
Не.
Да, ако не слушат, но не ги бием.
За бой ли питате?
Това са стандартни въпроси.
Ако децата пострадат, имате ли медицински принадлежности?
Да, имаме аптечка.
Може ли да я видя?
Разбира се.
Имате ли актуалните оценки на децата?
На домашно обучение са. Жена ми е учител по професия.
- Значи имате документ? - Да, от Калифорния.
Прощавайте, господине, бих искала тя да отговори.
Госпожо?
Получих удостоверение от Калифорнийския отдел по образование,
но срокът му изтече.
Все още имам удостоверение за обучение на малки деца.
Искате ли да го видите?
Би било от полза.
Домашното обучение е разпространено тук,
но има стандартизирани доклади
и нормативи, които родителите се очаква да предоставят.
Разбира се.
Ето, намерих я.
Така...
Трябва да говоря с децата насаме.
Къде можем да го направим?
А това какво е?
Костенурка без черупка.
Много идейно.
Можете да бъдете откровени с мен.
Загазили ли сме?
Никой не е загазил.
А защо сте тук?
За да помогна - това е всичко.
Какво означава това?
Че съм тук да помогна с каквото мога
на родителите ви да ви осигурят възможно най-добрия дом.
На много хора ли сте помагали?
Да.
Райли?
Има ли нещо, което искаш да ми кажеш?
Винаги ли отнема толкова време?
Може ли да говорим отвън?
За какво си говорихте?
Какво каза тя?
Тя ще помогне.
Как?
Райли!
Ще помогне на мама.
Кажи й, че си я излъгала. Разбра ли?
- Не съм излъгала. - Не ме интересува!
Г-н и г-жо Хейс, на основание на наблюденията ми върху дома ви
смятам, че е в интерес на децата
да бъдат под опеката на службите, докато продължим разследването.
Не! Казахте, че ще помогнете на мама.
- Не вярвайте на дъщеря ми. - Не разбирам.
Хайде да седнем.
Успокойте се. Моля ви, седнете.
- Стойте настрана от жена ми! - Защо ме вземате?
Казахте, че ще помогнете на мама. Не ми говорете като на малко дете!
- Успокой се. - В един отбор сме.
Не, вие излъгахте! Казахте, че ще помогнете на мама!
Не може да правите това! Райли!
Нямате право!
Райли!
Добре дошли отново.
Спокойно. Не мърдай.
Готово.
Трябва да тръгваш скоро.
Знам.
Райли?
Ще закъснееш.
Хайде, хлапе, ставай.
Мама Каръл каза, че през уикенда ще отидем в парка.
Не я наричай така, тя само се грижи за нас, докато се върнем вкъщи.
Ей... Имаш готина блузка.
Благодаря.
Какво си носиш за обяд?
Не знам.
Искаш ли да си ги разменим?
Добре.
Благодаря.
Тя не ти даде обяда си.
Знам. Ще ти се обадя след малко.
Ще ти звънна след малко.
Мери, добре ли си?
Аз съм талибанът.
Райли, ела тук.
Какво ли правят мама и татко сега?
Вероятно са в къщата.
Дали ще дойдат да ни видят?
Не.
Мама Каръл каза, че може да дойдат.
Честит рожден ден!
Не!
Деца, той дойде.
- Татко, татко! - Привет.
Радвам се да те видя.
Няма ли да прегърнеш баща си?
Добре.
Леле, какво здраво ръкостискане!
Какво ти е на окото?
- Стана злополука. - Удари ли те някой?
Сбила се е с други момичета в училище.
Искате ли пица?
Мама ще дойде ли?
Не, не можа.
Но ми каза да ви предам, че много ви обича.
Какво, вече не ядеш ли коричката?
Откога така?
Яж, коричката изгражда характер.
Ужасна е.
- Предупредих те. - О, то проговори!
Как е в училище?
Наложи се да го сменя.
- Кога? - В един двор са.
Не разбирам.
Райли е в сателитна програма
за деца, които се нуждаят от допълнително обучение.
За тъпи деца е.
Райли, ти не си тъпа.
Не разбирам защо. Тя чете чудесно, обича учението.
Какво е това?
- Лекарства. - За какво?
- За мозъка ми. - Генеричен метилфенидат.
Тя е на ниска доза. Установиха, че има дефицит на внимание.
Тя е още малка, има си характер.
Не трябва ли да ни искате разрешение?
Не се изискваше родителско съгласие.
Приемното семейство и детските служби решиха, че е правилен избор.
Миличка, помагат ли ти тези хапчета?
Трябва да ги пиеш, щом трябва.
Добре.
Извинете ме, трябва да отида до тоалетната.
Ориентирайте се към приключване.
Имам подарък за теб.
Какъв?
В колата е. Искаш ли да дойдеш да го видиш?
Не трябва ли да изчакаме Лорейн?
Няма да я чакаме.
- Забравихме лекарствата. - Не ти трябват.
Така си си екстра.
Добре.
- Хайде качвай се. - Къде е подаръкът?
Забравих го вкъщи. Трябва да тръгваме.
- Пиши си бележки. - Какво?
Трябва да си напишеш бележка да не забравиш подаръка.
- Татко! - Добра идея.
Какво?
Може ли да се возя отпред?
Готови ли сте?
- Да. - Да започваме.
Кой пусна пръдните?
Беше "кой пусна бракмите".
- Татко не каза това. - Моето ми харесва повече.
Не трябва ли да тръгваш?
Къде?
Да работиш.
Днес е неделя.
Искаше ми се да се забавляваме с децата.
Няма да ви оставя да гледате "Спондж Боб" цял ден.
Имам домашно.
Домашно?!
Ще си поговоря с учителката.
Много те товари. А и знам, че не ги оценява.
- Нямаш... - Няма проблем, искам да го направя.
Какво да кажа, ученолюбива е.
Има ли гладни?
Нямаш домашно.
Млъкни и се преструвай.
- Това е тъпо! - Мери, тихо.
Не я предизвиквай пак.
Защо се правим, че сме в старата къща? Не сме там.
Дейв?
Къде е храната?
Мислех, че сме напазарували.
Алис?
Спокойно.
Ще влязат вътре!
Скъпа, няма да влязат. Децата са в безопасност.
Г-н Хейс, къщата ви е обградена.
Щом децата са вътре, няма да влязат.
- Ти ме излъга! - Имаме медицински хеликоптер.
Трябва да комуникирате с нас.
"Паяк" до база. Чувате ли ме?
Отвън работата е сериозна.
Сигурно имат гранатомет или нещо такова.
Дават ви по телевизията
По кой канал?
По всички
Г-н Хейс, това ще приключи.
Не контролирате положението. Помислете за семейството си.
Защо го правят всяка вечер?
За да не можем да спим.
Искат да си тръгнем.
Мери?
- Какво? - Барабани или китара?
Мисли бързо. Барабани или китара?
Китара.
Добре.
По-полека.
Скубеш ме.
Мама Каръл ме учи да е стегнато, за да не изглеждам като мърла.
Нарекла те е "мърла"?
Да.
Звучи ми като кучка.
Какво ще кажеш за питието, което искаше?
Наистина ли?
Да, защо не.
Трябва да се чукнем, за да е официално.
За пионерите?
Добре, за пионерите.
По-вкусно ли става с възрастта?
Не, просто свикваш.
Имаш ли план?
Не.
Но това ми харесва.
- Кое? - Да сме отново заедно.
Да, и на мен.
Има ли нещо за ядене?
Оператор 911.
Може ли два сандвича с кюфтета,
сандвич с пуешко и сандвич със салам?
- Татко! - Без маруля на този със салам.
- Това шега ли е? - Не, не е шега.
Нямам телефонен указател, а децата ми са гладни.
Господине, ние не доставяме храна.
Тогава кажете на колегите си пред къщата ми да ми донесат.
- Кой се обажда? - Дейв Хейс.
Оставете пакета пред вратата. Няма да ви цепя басма.
Няма ли да ме пуснеш?
Значи просто взе децата и си тръгна оттам?
- В общи линии. - И после...
... дойдохте тук.
Да, беше ни мъчно за тях.
Мястото на децата е при родителите.
Шерифът даде пресконференция.
Каза, че си стрелял по патрулката.
Стрелях във въздуха, нищо повече.
Лично мога да свидетелствам, че не можеш да уцелиш нищо.
Но пред къщата ти има куп ченгета, които не те познават така добре.
Семейство Даник организираха протест срещу полицията.
Разположили са се на разклона.
Мисля, че Стив просто иска да го дават по телевизията.
Бог да го благослови! Значи ние сме последната линия на отбрана, а?
Ако ще умираш на кръста, гледай да е значим.
Не знам колко сме значими.
Не го казвай на новинарските екипи.
Канят сума ти хора да говорят за вас -
по шест, седем, осем души.
- Някой от тях да е на наша страна? - Основно задниците.
Е, задниците сме горди хора.
Трябва да се поддържаме.
И какво научи от това?
Казах ти, децата трябва да са с родителите си.
Не, имам предвид от всичко.
От това място.
Мислех си, че ще е хубаво вече да не сме част от света.
- Какво имаш против света? - Той имаше нещо против нас.
Нали знаеш, че и това е светът?
Ти все още си в него.
Просто се премести на върха на една планина.
Можеш ли да ни помогнеш?
Говори с тях, кажи им, че сме добри хора.
Като бях в Корпуса,
по време на обучението
ни вкараха в стая и хвърлиха вътре шумови гранати.
Всичко се случва бързо.
Ослепяваш.
Ударната вълна ти поразява вътрешното ухо, свличаш се.
Видях големи мъже да си изповръщат вътрешностите.
Как мислиш ще се отрази такава граната на дете?
Какво да правим?
Нека изляза с децата.
Днес.
Ти на чия страна си?
Те ще влязат, Дейв.
Не знам кога,
но това все някога ще приключи.
Опитваш се да ми отнемеш семейството ли?
Това трябва да свърши както трябва.
- Трябва да излезеш. - Не още.
Дейв, спри.
- Татко! - Скъпи, той е прав.
Какви ги дрънкаш?! Какво искаш да кажеш?
- Искаш вече да не видим децата ли? - Дейв, спри.
Да не мислиш, че се занасям? Това е моята къща!
Стреля се!
Махай се!
- Скрийте се. - Не говори на децата ми.
- Момичета, вървете горе! - Дейв!
Махай се от къщата ми!
Дръпнете се от вратата.
Живо!
Изчезвай от къщата ми, Ерик!
Майната ви!
Татко!
Мили боже! Не!
Алис?
Не, не умирай! Дръж се!
Чуваш ли?
Момичета, елате. Притискайте раната.
Мамо, моля те!
Притискай!
Вече нямаш нужда от мен.
Вече си голяма.
Обещай, че няма да ме оставиш!
Обещай ми!
Обещай!
Дръпни се, дръпни се!
Скъпа, ще се оправиш.
Райли, който и да влезе, стреляй.
Разбра ли?
Скъпа?
Дръж се, чуваш ли?
Всичко е наред.
Ще се оправиш. Обещавам ти.
Г-н Хейс, добре ли са всички?
Простреляхте жена ми!
Да ви го начукам!
Не стреляйте!
Защо не ни оставите на мира?
Всичко, което искаме, е да ни оставят на мира!
Майната ви!
- Татко! - Просто ни оставете на мира!
- Не може ли да го направите? - Татко!
- Какво? - Спри!
Искаш майка ти да умре ли? Те я простреляха.
Ще дойдат и ще я вземат!
- Не. - Мълчи и ме слушай!
Не, ти ме слушай. Никога не слушаш.
Мама само се нуждаеше от помощ.
Не са виновни те.
Ти й причини това.
Вече никога няма да сме семейство.
Това вече не е дом.
Отдавна не е.
Но това място не ни прави семейство.
Никога не ни е правило.
Съжалявам.
Имало някога семейство пионери,
които търсели по-добър живот.
Имало голяма сестра, малка сестра,
майка и баща.
Те допуснали много грешки,
но направили всичко по силите си.
Имали къща на върха на планина.
Смеели се, ловили риба,
отглеждали си зеленчуци.
През повечето време били щастливи.
Като изключим тъжните моменти.
Не били идеални,
но били семейство.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО