VARTIJA
Huhuu?
Onko siellä joku?
KEITTIÖ
VAARA
Nyt riitti! Otan loparit! Olin saada sydärin.
- Olisitpa nähnyt ilmeesi, senkin nynnerö. - Mulkero!
Jos teet noin kertaakaan toiste...
- Mitä pirua se oli? - Kuulosti nuorten huutelulta.
Hitto vie!
Henkesihän huu...
KESÄ 2011
HÄMÄHÄKKISODAT
Yllätys!
Kaverit! Siis synttärimatka Havaijille ja nyt vielä tämä. Ihan liikaa.
- Hei! Tuppauduin mukaan. - Pitikin antaa sinulle vara-avain.
Onhan meillä paljon pakkaamista, mutta kyllä tämä nyt pitää tehdä.
Tulehan puhaltamaan kynttiläsi, päivänsankari.
Kiitos.
Hän rauhoittui, kun selitimme, ettei hän ole enää saarella.
- Hänet evakuoitiin helikopterilla. - Aivan.
- Voinko puhua hänelle? - Pitäisi onnistua.
- Tule sanomaan, jos hän hätääntyy. - Selvä peli.
Olen rikosetsivä Peterson Mauin poliisista.
Tulin selvittämään, mitä viime yönä tapahtui.
Koit ymmärtääkseni jotain traumaattista Kilahuna-saarella.
Paikalliset löysivät sinut hortoilemassa tiellä pahasti sekavana.
Et kuulemma ollut liikkeellä yksin.
Olitko kolmen ystävän kanssa?
Sitten hän sanoi: 'Viihtyisit ehkä paremmin paidatta.'
Minä sanoin siihen: 'Rouva, kaikella kunnioituksella, '
'juuri siksi ryhdyinkin allaspojaksi.'
Vau. Millaista elämäsi onkaan.
Se on tätä, ja vähän tällaistakin...
- Siis oikeasti! - Yritän vain eläytyä.
Näiden tonttujen kanssa palaamme vielä lomaltamme arkuissa.
Etkö siis tulekaan? Voisin nimittäin pyytää sen rouvan...
Joo, hänhän varmasti onkin olemassa.
En meinaa vieläkään uskoa tätä.
Pyytäisin nipistämään minua, mutta en tiedä, missä Samin kädet ovat olleet.
Kyllä sinä tiedät.
- Ällöttävää! - En halua tietää.
Sinä ansaitset tämän. Ja miten muuten saat kirjasi valmiiksi?
Stephen King sanoo, että pikkuseikat ratkaisevat. Pääset kokemaan seudun.
- Ethän sinä edes lue. - Tämä on paras mahdollinen aika.
Alustava versioni on valmis, mutta haluan hioa yksityiskohtia.
Itse hotelliinhan ei toki pääse, mutta pelkkä Havaijilla oleminen
auttaa taatusti...
Miksi te olette noin kummallisia?
Okei, meillä on vielä yksi yllätys sinulle.
Löysimme jonkun viemään meidät saarelle.
Mahdotonta.
Saarelle ei ole päästetty ulkopuolisia hotellin sulkemisen jälkeen.
Paikalliset eivät edes mainitse sen nimeä.
Sano sinä se.
Kilahuna-saari!
Pakkaa valkosipulit ja vihkivesi. Lähdemme paranormaalin perään!
Mitä tähän voi edes sanoa?
Paikalle saapuneet poliisit
löysivät tämän. Onko se kännykkäsi?
- Jos he ovat vaarassa, väkeni voi... - He ovat yhä saarella.
Ketkä? Ystäväsikö?
Neiti Sanders, tajuan, että siitä on vaikea puhua.
- Jos he ovat vaarassa, meidän pitää... - Ette voi auttaa heitä.
- En nyt ymmärrä. - He kuolivat.
Vai kuolivat.
Miten? Oliko se jonkun tekosia?
- Sen tytön. - Kenen tytön?
Puolikasnaamaisen tytön.
Saan paikan päältä kuvia kustantajan kosiskeluun!
'Perustuu tositapahtumiin.'
'Ensimmäiset kävijät hotellissa sen pakkosulkemisen jälkeen.'
Myyntipuhetta kehiin!
Hetkinen. Tajusinko nyt oikein?
Hotellissa siis muka kummittelee, mutta eikö kukaan ole käynyt saarellakaan?
Pelottaako sinua, Sam? Hirvittääkö, että Mörkö vie sinut?
Mörkö ei ole todellinen.
- Ei sinun tarvitse Mörköä pelätä. - Eikö?
- Kuten sanoit, sehän ei ole todellinen. - Mitä siellä sitten on?
- Näytä hänellekin ne Youtube-videot. - Ne olivat karmeaa settiä.
Viritetäänpä ensin oikea tunnelma.
Tervetuloa katsomaan Paranormaaleja paljastuksia.
Matkaamme tänään Havaijille erottaaksemme tarun todesta.
Näillä saarillakin kerrotaan aaveista,
ja niiden kummitustarinoissa riittää tutkittavaa.
Paneudumme tässä jaksossa yhteen niistä:
Kilahuna-saaren nykyään tyhjillään olevaan kummitushotelliin.
Havaijin saaret ovat täynnä kertomuksia yliluonnollisesta.
Eräs niistä, Kilahuna, tunnetaan
kerran loisteliaasta hotellistaan, joka seisoo nykyään hylättynä.
Selittämättömien tapahtumiensa vuoksi se on suljettu kaikilta ulkopuolisilta.
Paikalliset pitävät maata pyhänä, sillä se on heimosotien taistelupaikka.
Soturien veri on langettanut sille kirouksen.
90-luvun alussa rakennetun hotellin piti olla turistimagneetti,
mutta pian avaamisensa jälkeen aggressiiviset henget ottivat vallan.
Tämä on tiettävästi viimeisintä videota paikan päältä.
Osa otoksista on nykyaikaista droonikuvaa.
Videon kuvaajasta tai nettiin lataajasta ei ole tietoa.
Eräs tietty huone oli pahamaineisen piinattu:
Huone 306.
Sen epäonniset vieraat kokivat monenlaista paranormaalia toimintaa.
Eräät kertoivat äänistä,
välkkyvistä valoista ja huuruiseen peiliin kirjoitetuista sanoista.
Henkilökunta ei lopulta uskaltanut mennä huoneeseen 306,
jolloin hotelli sulki sen kokonaan.
Kaikista hotellin kummituksista yksi on pelätympi kuin yksikään muu.
Paikalliset kutsuvat sitä puolikasnaamaiseksi tytöksi.
Tarinan mukaan se on murhatun saarelaistytön henki.
Hänet kuristettiin julmasti hyppynarullaan ja jätettiin viidakkoon,
missä eläimet ehtivät syödä häntä.
Tekijöiden uskottiin olevan hotellissa asuvia turisteja,
mutta ketään ei koskaan asetettu syytteeseen.
Paikallisten mukaan puolikasnaamainen tyttö vaeltelee saarella ja hotellissa
etsien murhaajiaan pannakseen nämä vastuuseen.
Havaintoja seurasivat katoamiset.
Paikalliset uskovat tytön vieneen heidät ja heidän sielunsa
vaeltamaan kanssaan saarella iankaikkisesti.
Vain kahden vuoden jälkeen hotelli suljettiin kaikilta kävijöiltä.
Saarelle ei pääse nykyään kuin yhteysveneellä kerran päivässä.
Paikalliset pysyttelevät omalla puo- lellaan saarta ja käyttävät vartijoita
pitääkseen uteliaat tunkeilijat loitolla.
Ovatko Kilahunan ja hotellin tarinat totta?
Koska paikalliset kieltäytyvät päästämästä ketään tutkimaan niitä,
niiden arvoitus voi jäädä ratkaisemattomaksi.
- Kiva. Nyt minä vasta haluankin sinne. - Kansanuskomuksia kaikki tyynni.
Kaikelle on käytännön selitys, mutta
ei Kilahunalle. Sieltä on kymmenittäin selittämättömiä katoamisia,
ja paikalliset uskovat vakaasti puolikasnaamaiseen tyttöön.
Ja minun tätini uskoo, että vilustuu, jos menee ulos tukka märkänä.
Koska silloinhan nimenomaan vilustuu.
En minä sitä tarkoita. Se on taikauskoa.
- Eikö niin, Lex? - Se selviää vain yhdellä tavalla.
Meidän pitää etsiä puolikasnaamainen tyttö!
Puolet naamastani puuttuu!
Pane ne pois.
- Tuo on ällöintä ikinä! - Haluan silti mennä sinne.
Puolikasnaamaisen tytön tarina?
En olekaan kuullut sitä aikoihin.
Se ei ole pelkkä tarina.
Oletko ollut sillä saarella?
Olen, kerran poikana.
Muistan huhut ja sen, miten hotelli suljettiin niiden takia.
Sitä ei olisi pitänyt rakentaakaan sinne.
Siitä kieltämättä saisi kiinnostavan kirjan.
Juttu hirvitti minua lapsena.
Mutta palataan siihen, mitä teille tapahtui Havaijille tultuanne.
Saanko nauhoittaa?
Kirjaamista varten.
Siellä oli kaunista.
- Mahtuuko vielä yksi? - Kapua kyytiin.
- Olisimmepa saaneet paremman auton. - Mitä vikaa tässä on?
- Tämä on älyttömän iso. - Mitä sitten?
Tämähän oli vuokraamon viimeinen.
Timmi tietysti voittaa tuhdin.
Minä halusin jeepin.
- Siitä olisi saanut söötin kuvan Instaan. - Mikään ei ikinä riitä.
- Onko hotelli kaukana? - Lähellä ollaan.
Pitää vain lentää loppumatka.
Lentää?
Sen piti olla yllätys.
Yllätys!
Ette sanoneet mitään helikopterista.
Emme, koska olisit vastustellut.
- En taida tullakaan. - Vai niin.
Lex, emme pääse naapurisaarelle muulla kyydillä.
- Eikös sinne menne venekin? - Tämän päivän vuoro lähti jo.
- Tämä tulee halvemmaksi. - Kivaa siitä tulee.
Lähdetäänkös sitten lentoon?
- Tänne päin! - Selvä...
Mennään.
Ehkä olisikin pitänyt mennä veneellä.
Satulaan, sotilaat. Lähdetään jahtiin, Lex!
Heko 9WH valmiina lähtöön itäisellä seisontapaikalla.
Lähtösuunta itään.
Toivotaan, että tämä lähtee vielä lentoon.
Vitsi, vitsi.
Sinulta jää maisemat näkemättä, Lex.
Avaa silmäsi.
Ovatko ne jutut hotellista totta?
Olen kuullut tarinat.
Eli ne ovat totta.
Huuhaata ne minusta ovat.
Siinä kuulit. Asiallinen tyyppi.
Paljonko saarella on asukkaita?
Vain muutama eteläpäässä.
Ei montakaan hotellin päässä, koska tietä ei pidetä kunnossa.
- Oletko käynyt siellä? - En. Sellaiset paikat eivät kiinnosta.
Mistä sitten tiedät, että siellä ei kummittele?
En väittänytkään niin.
Vesiputoukselle pääsee paria eri reittiä.
Kestäkää poluilla.
Älkää menkö minnekään, minne kyltit kieltävät menemästä.
Ette halua jäädä tulvan saartamiksi sateella.
Kukaan ei tule auttamaan, eikä siellä ole kenttää.
Illalla on yksi venevuoro, jos aiotte pois saarelta.
Vene lähtee kello 19. Älkää myöhästykö siitä.
Asetan hälyn, ettei se unohdu.
- Etkö lennätä meitä takaisin? - Taivaan kiitos.
En. Tämä kapteeni ei puhunut mitään paluulennosta.
- Pitäkää hauskaa. - Kiitos.
Ei kestä.
Mahtavaa. Hän jätti meidät surman suuhun.
Sam, miksi sinun pitää olla tuollainen?
Aletaan mennä. Meillä on vain kuutisen tuntia.
Vain kuusi tuntia.
Taidan olla saarelaiseksi luotu. Eikö voitaisi muuttaa tänne?
- En voisi asua täällä. - Mikset? Täällähän on kaunista.
Minä tarvitsen muita ihmisiä ja tekemistä.
Täällähän voi tehdä vaikka mitä. Lojua rannalla, surffata tai patikoida...
Joo, ei.
En voi elää ilman strippiklubeja.
- Ihan oikeastiko? Strippiklubeja? - Rakastan niitä.
Kiitos, muuten.
Mistä hyvästä?
Siitä, mitä teit.
Mitä minä tein?
Toit minut tänne.
Se oli meidän yhteinen idea.
Totta, mutta Bree saattoi mainita, että sinä maksoit lippuni.
Sinähän tykkäät kaikesta tällaisesta.
- Se merkitsee minulle paljon. - Mitäpä tuosta.
Minä olen jo ihan tööt.
Se voi johtua alkoholista.
Tosi originaalia. Sisällytä tuo seuraavaan kirjaasi.
Toivot vain, että sinusta olisi kirjalliseksi muusakseni.
En toivo mitään kummituksiin liittyvää.
- Miksi sinä uskot niihin? - Haluatko muka kuulla selitykseni?
Haluan. Anna tulla.
Olkoon menneeksi.
Ihan ensiksi...
Ellei ole muita todellisuuksia, miten voi selittää sen,
että melkein jokainen uskonto aikojen alusta uskoo tuonpuoleiseen?
Niissä puhutaan kommunikoimisesta kuolleiden esi-isien ja jumalten kanssa.
Millä selität rukoilemisen, kuolleiden päivän kaltaiset juhlat, šamaanit...?
Ymmärrän, mutta minusta
ihmiset keksivät tarinoita.
Maailman luomisesta, ihmisten synnystä, olemassaolomme syystä...
Sellaiset tarinat antavat ihmisille jotain, mihin uskoa.
Se rauhoittaa ihmisiä ja saa heidät käyttäytymään kunnolla.
Raamattu, Koraani, luolamaalaukset... Kaikki uskonnolliset tekstit
lupaavat ihanaa kuolemanjälkeistä elämää, koska se on rauhoittavaa.
On oltava jotain, mihin uskoa. Tarinat kumpuavat siitä.
- Voin toki olla väärässäkin. - Hyvä on.
Eli sinä siis uskot,
että koska ihmisillä on tarve uskoa, se kaikki on keksittyä?
Juuri niin.
Entä sitten kaikki valokuvatodisteet aaveista?
Feikkiä.
Räyhähenkiä on riehunut silminnäkijöiden nähden.
Paskat on.
Mummini henki kävi luonani hänen kuoliniltanaan.
Taatusti keksitty juttu.
- Oletko tosissasi? - Tiedän, että se kuulostaa typerältä.
Mutta niin tapahtui.
En jutellut pienenä paljonkaan isovanhempieni kanssa.
Olin yhtenä iltana tekemässä läksyjä huoneessani,
kun huomasin hänet nurkassa tuolissa istumassa.
Hän ei ollut kiinteä, mutta erotin hänen kasvonsa,
ja hän hymyili minulle. Hän katsoi minua suoraan silmiin.
Hänen ei tarvinnut sanoa mitään. Tiesin jotenkin kaiken järjestyvän.
Ja sitten hän oli poissa.
Kerroin siitä äidilleni, ja hänellä oli tuo sama ilme.
- Minä kuuntelen. - Hän piti minua hulluna.
Seuraavana aamuna meille soitettiin, että mummi oli kuollut.
Niinpä minä tutkin asiaa.
Monet kertovat nähneensä kuolleiden läheistensä henkiä.
Ne vierailevat ennen tuonpuoleiseen jatkamista.
- Voin toki olla väärässäkin. - Ei tuolle voi väittää vastaan.
No hienoa. Mihin suuntaan nyt?
Tuolla on kartta.
PATIKKAPOLKU
- Okei, me ollaan tässä. - Eipäs kun tässä.
- Eikä olla. - Bree... Missä päin on pohjoinen?
- Voiko sen tietää jotenkin? - Kuten arvelinkin.
- Eli olemme eksyksissä. - Emmekä ole. Katsokaa.
Lähdimme rannasta, kuljimme tätä polkua ja olemme nyt näillä main.
Juuri niin. Jatketaan siis vesiputoukselle.
Eikä. Meidän pitää ehtiä hotellille.
Tuo polku ei ole kartalla, mutta se näyttää johtavaan suoraan sinne.
Lex, on syntymäpäiväsi, ja tarvitsen kuvia...
Älä sano sitä. Älä sano.
- Instaani! Tarvitsen postattavaa. - Että minä inhoan sitä sanaa.
- Mutta naku-uinti kyllä kiinnostaa. - Pulahdetaan vain.
Emme tiedä, mihin tuo polku johtaa, mutta putoukselta pääsee perille.
Tai voimme kulkea oikotietä hotellille.
- Kuka äänestää vesiputousta? - Äänestän jaa.
- Ihan tyhmää. - Sinne siis.
On minun syntymäpäiväni. Enkö minä saa päättää, mitä tehdään?
Paljon onnea!
Onpa ihanaa. Ei kun vaatteet pois.
Teidän jälkeenne.
Se on kylmää!
Vesi tuntuu hyvältä. Älä kehtaa!
Siis mitä?
Tule nyt, Lex!
- Veteen siitä! - En kehtaa.
Lähdetään jo menemään.
- Tule! - Uskaltaisit nyt!
- Inhoan teitä kaikkia. - Tule jo!
Hyppää veteen!
Älkää tuijottako!
Kääntykää selin!
Se oli viimeinen kerta, kun tunsin olevani turvassa.
Se oli viimeinen kerta, kun tunsin rauhaa,
kun kaikki tuntui olevan oikein.
Jos olisin ollut tarkkaavaisempi, olisin huomannut jonkin olevan pielessä.
Meitä ympäröi jokin.
Mikä?
Saari.
Saari yritti kehottaa meitä lähtemään.
Saariko?
Tiedän, ettet usko minua. Ei siinä mitään.
Vähät siitä, mitä minä uskon. Yritän keksiä, miten auttaa ystäviäsi.
Pidät minua vain hulluna.
Alexandra, minä vannon, etten pidä sinua hulluna.
Näittekö siellä ketään?
Näittekö mitään epätavallista?
- Onko hajussa vikaa? - Tequila vähän tuoksahtaa.
- Sitä taisi vuotaa reppuun. - Tosi ällöttävää.
Ei kiitos.
Tequilakinkkua.
- Ei ole nälkä. - Jännität jo kummitusten näkemistä.
Saari kuhisee kummituksia, tiedän. Niitä on joka paikassa.
- Uskotko sinä niihin, Chris? - Uskon, että kummituksia voi olla.
Älä nyt sinäkin.
En ole nähnyt niitä itse, mutta voin silti pitää mieleni avoimena.
- Minä olen nähnyt. - Juksaat.
Vastahan sinä pidit pitkän yksinpuhelun siitä, miten et usko niihin.
Haluatteko tietää jotain, mitä en ole ikinä kertonut?
Olin lapsena tosi uskonnollinen.
Olen kristitystä kodista. Kävimme kirkossa joka sunnuntai.
Olimme tosiuskovaisia.
Yhtenä yönä minä heräsin
enkä kyennyt liikkumaan.
Oli kuin jokin olisi istunut päälläni.
Kuin paha henki.
Se oli kammottavaa, joten minä rukoilin ja rukoilin
kunnes lopulta pystyin taas liikkumaan.
- Kohta taitaa tulla 'mutta'. - Mutta collegessa opin unihalvauksesta.
Se aiheutuu siitä, kun keho jähmettyy nukkuessa,
ettei ala toteuttaa uniaan.
Kun se tapahtuu väärin, herää unitilaan
ja tuntee olevansa halvaantunut.
Silloin kokee pelkoa ja kuulee ja näkee asioita...
Mikä siis on todennäköisempää?
Se, että demoni tuli 12-vuotiaan huoneeseen kykkimään tämän päällä,
vai se, että se oli unihalvauskohtaus?
Voin toki olla taas väärässä.
Toisteletko tuota siksi, koska tiedät olevasi väärässä?
Mitä sinä sitten uskot?
Jos Jumala kerta on olemassa, silloin on oltava pahuuskin.
Eli jos uskoo hyvyyteen,
silloin on oltava demoneita ja henkiä ja negatiivisia voimia.
Enpä oikein tiedäkään.
- Suutuitko sinä? - En.
Pitää vain käydä lorottamassa.
- Onpa hän dramaattinen. - Niin on. Hän taisi suuttua.
Chris!
- Enemmän kuin sata. Miljoonia! - Se on paljon.
Chris, tule tänne!
Äkkiä nyt!
Vauhtia!
Mitä ihmettä...?
- Pysy tyttöjen kanssa. Käyn katsomassa. - Kuka tuo on?
Chris, ole varovainen.
Se on pelkkä lakana.
Ei hitto. Minä oikeasti luulin, että siellä seisoo joku.
- Säikytpä herkästi. - Hän on pelkkää puhetta.
Enkä ole. Tuohan vain vahvistaa kantani.
- Te kaikki näitte jonkun seisovan siellä. - Ihan miten vaan.
- Hyvä on. - Jatketaan nyt matkaa.
Veneen lähtöön on nelisen tuntia, joten...
Kartan mukaan tuolla päin pitäisi olla näköalapaikka. Mennään katsomaan.
- Sinun juttusi... - Ovat täyttä roskaa.
Tuo taitaa olla se mäenhuippu.
- Odota. Pysähdy! - Se ei ollut kummitus.
Ei. Tuolla on kännykkämasto, mutten saa kenttää.
Bree...
- Bree, tuo ei ole kännykkämasto. - Se on radiomasto.
Tuskin toiminnassa. Se on varmaan Pearl Harborin ajoilta.
Pearl Harbor? Olen iso Michael Bayn fani.
- Mitä sinä teet? - Kiipeän siihen.
- Hotelli varmaan näkyy ylhäältä. - Minä en koskisi siihen.
Luuletko, että se on yhä toiminnassa?
Sam!
Nännini ovat kivikovina!
Sam!
- Menit halpaan. - Miksi sinä noin teit?
- Sinä oikeasti välität minusta. - Olet täysi ääliö.
- Hän välittää minusta. - Tuo oli aika hyvä källi.
Aika hyvä.
Saako olla?
Ei.
Okei.
- Tuo se varmasti on. - Kamalan pitkä matka.
- Vajaa kilometri. - Ehditään me, kun pidetään kiirettä.
- Eikö jäätäisi nauttimaan maisemasta? - Ei.
Olkoon sitten.
Paskaakos tässä.
- Mahtavaa. Mitäs nyt? - Pitää näköjään kiivetä aidan yli.
Tänne päin, kaverit.
ASIATTOMILTA PÄÄSY KIELLETTY
Selvä.
Ai aiot repiä sen.
Tuhma tyttö!
Sehän kävi helposti.
Käyn minä salilla.
- En ymmärrä. - Mitä?
Tämän rakentaminen maksoi omaisuuksia. Miksi he jättivät paikan lahoamaan?
- Koska täällä kummittelee, Sam. - Juupa joo.
En ole ikinä nähnyt vastaavaa.
Jestas. Katsokaa, mikä ero.
- Onpa nättiä. - Joo, hienolta näyttää.
Paikka sopii täydellisesti tarinaani. Minun täytyy filmata tämä.
- Kuka menee ensin? - Minä menen.
Tai sitten Lex.
Pääsy kielletty.
- Huhuu! - Jessus, Sam.
- Huhuu! - Lopettakaa tuo.
- Mitä varten? - Ei kiinnitetä huomiota.
Ei täällä ketään ole. Rauhoitu.
Se sitten Havaijin hyytävimmästä hotellista.
Ei kummituksia, pelkkiä juttuja.
Emme me eläintarhassa ole. Eivät ne odota aitauksissa, Sam.
- Mitä nuo valkoiset kankaat ovat? - Ehkä jotain rakennustöihin liittyvää.
- Sam! Mitä helvettiä? - Olen aina halunnut tehdä noin.
- Et voi vain alkaa hajottaa paikkoja. - Miten niin en?
- Sam! - Näittekö?
Hän on tainnut ottaa tarpeeksi.
Saatat olla oikeassa.
- Onpa pitkä matka alas. - Tosi on.
- Mennäänkö katsomaan se huone? - 306?
Joo. Ei kai sinuakin pelota?
Täällähän on noita vanhanaikaisia värkkejä.
Sen nimi on laukkukärry, toope.
Haamuajelua!
Sam, olet idiootti.
- Et hiffaa. - Tyhmyyttäsikö?
Haamu...
Antaa olla.
Joku näyttää käyneen täällä.
- Varmaan kävikin. - Älä puhu tuollaisia.
- Menen tutkimaan alakertaa. - Yksinkö?
- Oletko hullu? - Menen vain kerrosta alemmaksi.
- Ehkäpä kummitus nappaa hänet. - Toivoa sopii.
Tämä on kolmas kerros.
Karmiva paikka.
Täällä on paljon parempaa!
Pysy siinä! Otan kuvan.
Odota, niin poseeraan.
Huonoin peba!
Tykkäsit siitä ennen.
Hän tykkäsi siitä ennen.
Täällä haisee Samin perseeltä.
Joku taatusti kuoli täällä.
Mitä täällä siis oikein tapahtui?
Juuri täällä valot välkkyivät ja ihmiset kuulivat ääniä.
Ja he näkivät kirjoitusta kylpyhuoneen peilissä.
Hyi hitto.
- Onko hyvät näkymät? - Seisot uima-altaassa!
Joo. Se on täytetty maalla.
Mikä näköala!
Sam, tule sinäkin tänne!
Tämä paikka on älyttömän iso!
Täällä on pakko olla aaveita.
Kurkataanko kylppäriin?
- Mitähän täällä tapahtui? - En tiedä.
Kuvittele astuvasi suihkusta ja näkeväsi kirjoitusta peilissä.
- Sitä luulisi kepposeksi. - Minä säikkyisin enemmän ääniä.
Sama täällä. Hitto vie.
Tämä on se huone, johon portieeri ei uskaltanut tulla.
Samin on parempi olla pelottelematta meitä täällä.
Voitko ottaa kuvan minusta peili taustalla?
- Totta kai. - Kiitos.
Huoneessa 306 ei tapahtunut mitään erityisen outoa.
Napsin vain kuvia, joiden arvelin olevan hyödyksi tarinalleni.
Sinä siis otit kuvia hotellissa?
Niin otin.
Miten niin?
Kännykkäsi...
Siinä ei ole kuvia hotellin sisältä. Ne loppuvat sen luona.
Eikö huoneista ole mitään?
- Huoneesta 306? - Ei.
Enkö nyt tajua jotain?
Ennen kuin lähdimme huoneesta 306...
Se tapahtui silloin.
Voi saakeli.
Mitä?
- Näytät upealta. - Hankkikaa huone.
Voitko ottaa toisen? Reppuni näyttää hölmöltä.
- Mistä tuo kuuluu? - Ei kuulosta hyvältä.
- Mitä se oikein on? - Sam varmaan kiduttaa eläimiä.
Chris, sinun pitää nähdä tämä.
Olipa kummallista.
- Mitä hittoja nuo olivat? - En osaa sanoa.
- Ja tietenkin on täysikuu. - Näemmepähän patikoida takaisin.
Lähdetään paluumatkalle.
- Nytkö? Vastahan me tulimme. - En halua myöhästyä veneestä.
Haluaisimme kaikki nähdä jotain, mutta veneelle on tunnin matka.
Olemme lomalla koko viikon. Palataan huomenna.
Minä en ala maksaa uudesta kopterilennosta.
- Kello on jo 17.45. - Eli meillä on vielä hetki aikaa.
Miksi toimme taskulamput, ellemme aio olla täällä pimeällä?
Paluupatikkaa varten.
- Sam, lähdetään! - Vastahan me tulimme.
Eikö niin?
Älkää nyt hätäilkö!
- Tarvitsen materiaalia tarinaani. - Tiedän. Olen pahoillani.
- Ehkä näemme kummituksen majapaikassa. - Meillä on vielä aikaa.
Mitä pimeämpi tulee, sitä vaarallisempaa on patikoida.
Mitä sinä pelkäät? Luuletko, että joku kuolee?
Meillähän on lamput.
Älä!
- Tuo on jo koolla pilattu. - Koko on pelkkää plussaa!
- Kanniskelitko tuota koko päivän? - Kyllä vaan.
Se on reissulamppuni.
Sää alkaa mennä tosi erikoiseksi.
Täältäkö me tulimme tontille?
Tätä kautta. Muistan tuon tien.
- Minä en muista. - Tämä ei taida olla oikea paikka.
- Uskokaa pois. Tulimme täältä. - Minusta me tulimme tuonnempaa.
- Ei. Emme kävelleet noin kaukaa. - Täältä jostain se oli.
Aidassa oli iso reikä. Näkisimme sen kyllä.
- Ihan sama. Kaivetaan ali. - Aiotko sinä kaivaa?
- Onko parempaakaan ideaa? - Aita on nimenomaan este.
Ellet keksi parempaa ideaa, minä teen näin.
Jos vain etsittäisiin se reikä, josta tulimme.
- Kaverit, missä minun reppuni on? - Jätitkö sen?
En. Se oli minulla...
Se oli minulla huoneessa, kun otimme kuvia, ja sitten...
- Chris, jätitkö sinä reppuni? - En.
- Sam, auta kaivamaan. Vene lähtee. - En halua likaantua.
Chris, sinä jätit sen!
Perhana...
Taisin unohtaa sen niiden lintujen takia.
- Jos vain ostaisin uuden? - Ei! Kuunnelkaa.
En jätä tavaroitani jälkeen.
- Kännykkäni ja lompakkoni ovat repussa. - Lähdetään, Lex.
Bree, jos se olisi sinun kännysi, olisit jo juossut takaisin.
- Kai olet varmuuskopioinut sen? - En ole!
Ei väitellä tästä. En jätä tavaroitani.
Tarvitsen kännykkäni. Kuvani ja muistiinpanoni ovat sillä.
- Lex, se ei ole hyvä idea. - Nähdään veneellä.
- Onko selvä? - Lex!
- Juuri tällainen ärsyttää kauhuleffoissa. - Tämä on niin typerää.
Tuo on 306.
Voitaisiinko pitää vauhtia?
- Minulla ei ole lamppua. - Minun lampustani riittää kaikille.
- Missä reppuni on, Chris? - Minä jätin sen tähän.
- Onko tämä oikea huone? - On, 306.
- Missä reppu sitten on? - Sinusta ei ole yhtään apua.
Mihin sinä menet?
Onko siellä jotain?
- Ei mitään. - Tyhjä huone.
- Katsoitteko kulman taakse? - Se ei ole täällä.
Huone on tyhjä, Lex. Siellä sataa. Myöhästymme kohta veneestä.
- Katsotaan sitten muut huoneet. - Kaverit!
Missä hän on?
Tulkaa tänne!
- Mistä se kuului? - Tuoltako...? Ei.
- Minä olen täällä. - Chris?
Chris?
En usko, että...
Luoja!
Hyi saatana!
Löysin reppusi.
Tuo oli tuossa, kun tulin tänne.
Lex, reppusi lojui nurkassa.
Emmehän me edes käyneet tässä huoneessa.
Miten reppu sitten päätyi tänne?
Minua kiinnostaa, miten tuo kojootti pääsi sisään.
En edes tiennyt Havaijilla olevan kojootteja.
Ei niitä olekaan.
Ihan kuin se olisi pyrkinyt pakoon.
Miltä?
Lähdetään nyt vain litomaan.
- Haluan kuvan tuosta. - Lex, lähdetään!
Nappaan sen äkkiä.
Minä menen.
Selvä. Menoksi.
Sam, etkös sinä lopettanut tupakoinnin?
Niin lopetin.
- Älä valehtele. - En valehtelekaan.
- En ole polttanut puoleen vuoteen. - Kenen tumppi tuo sitten on?
En tiedä.
Täällä on joku.
Sammuta lamppu.
Huhuu?
- Apua! - Huhuu?
- Mitä te teette? Olemme täällä luvatta. - He tietävät meistä.
- Emme tiedä sitä. - Valot pois. Etsitään toinen ulospääsy.
Vauhtia.
Sam, oliko altaan luona uloskäyntiä?
- En tiedä, osaisinko edes alas. - Miksi me piileskelemme?
- Pyydetään heiltä kyyti. - He tuskin ilostuvat tunkeilustamme.
Meidän pitää löytää uloskäynti nyt eikä heti.
Minä en ryhdy tähän.
Kierretään etukautta.
Ja paskat.
Onko parempaakaan ideaa?
Minä teen sen.
- Chris! - Se on vartijoiden auto.
- Kaikki kyytiin! - Emme voi varastaa heidän autoaan!
- Mitä jos he tarvitsevat apua? - Sen kun menet avuksi. Minä häivyn.
- Jätä auto. Juostaan! - En varmasti. Mitä sinä teet?
- Avaimet tänne. - Ne eivät ole sinun.
Avaimet tänne, jumalauta!
- Lopettakaa! - Emme vie autoa.
- Tulkaa kyytiin! - Ulos autosta, Bree!
- Chris, anna avaimet. - Haluatko päätyä putkaan?
Ihanko oikeasti?
Kaverit?
- Bree, tule ulos! - Mitä tapahtuu?
- Avaa ovi! - Mitä sinä teit, Bree?
- Miksi se on lukossa? - En tehnyt mitään!
- Kuuletteko? - Kyllä, minä kuulen.
- Voitteko tulla alas auttamaan? - Missä sinä olet?
Auttakaa minut ulos täältä!
Odota!
- Lasi ei hajoa. - Varo!
Bree!
Hyvä jumala...
Meidän on mentävä alas.
Meidän pitää auttaa häntä.
Ei, minä menen. Minä menen!
- Jää tänne Samin kanssa. - Chris menee alas.
Anna hänen mennä alas.
Bree on kuollut, eikä olekin?
Tuollaisesta pudotuksesta ei voi selvitä.
Olen tässä.
Väitätkö siis, että auto käynnistyi itsestään,
pani vaihteen silmään ja ajoi ystäväsi kuiluun?
Tiedän, miltä se kuulostaa, mutta niin siinä kävi.
Suo anteeksi, jos minun on vaikea uskoa...
Että auto toimi omin päin ja tappoi ystäväni?
Aika lailla niin.
Mistä tiedämme, ettei hän tönäissyt vaihdekeppiä hätäpäissään?
Koska olin siellä ja näin sen omin silmin.
Anteeksi. Ei ollut tarkoitus ärsyttää.
Minun pitää käydä joka seikka läpi.
En vain ole tottunut jahtaamaan haamuja henkirikostutkinnassa.
Enkä minä ole tottunut näkemään haamun tappavan ystäviäni.
Se oli varmasti järkyttävää.
Emme olleet nähneet vielä mitään.
Miksi sinä teet noin?
- Mitä? - Sinä hytiset.
Mitä te tuijotatte?
Mikä se oli?
Juoskaa!
Ehkä täältä pääsee!
Kyllä!
Ei, ei...
Ei voi olla totta!
Pois edestä!
Miksi uloskäynti olisi lukittu?
Ulos täytyy päästä muualtakin.
Sam, odota!
- Mihin me menemme? - Johonkin pakoon.
Mitä hiton olio se oikein oli?
Näittekö te sen silmät?
- Se katsoi minua. Haluan pois. - Juuri sitä minä tarkoitan.
Ne olivat oikeat silmät. Videot olivat aitoja.
En tiedä, temppuilevatko aivomme,
mutta se oli todellisin koskaan näkemäni kummitus.
Mikä nyt neuvoksi?
Osaatko opastaa meidät uloskäynnille altaan luona?
Löydän sinne vaikka väkisin. Mentiin.
Vauhtia!
Odota. Missä olemme?
Paikka on kuin sodan jäljiltä.
Tämä on kellarikerros.
Varasto- ja huoltotiloja kai.
Ei tunnu hyvältä.
Palataan ylös.
Liikettä!
Kaverit, tänne!
- En usko tätä. - Hyvä luoja! Se oli se tyttö.
- Puolikasnaamainen tyttö. - Se on pelkkä kummitusjuttu!
Minä tiedän, mitä minä näin.
- Meidän on päästävä täältä. - Lamppumme hiipuvat.
Palataan samaa tietä mitä tulimmekin.
- Miksi samaa tietä? - Emme näe paskaakaan täällä.
Minä en palaa sen olion luokse.
Täältä on pakko päästä ulos muualtakin.
Katsokaa.
ULOSKÄYNTI
Pysykää lähekkäin, ettemme joudu eroon toisistamme.
Uskallatteko?
Joo.
Selvä. Häivytään täältä.
Ei puolikasnaamaa ole olemassa.
Näkeekö kukaan mitään?
Sam!
Jäbä?
Sam?
Lakkaa pelleilemästä.
Sam!
Sam?
Lähdetään täältä. Tule.
Sam?
Meidän pitää mennä. Tule nyt.
Sam?
Mennään nyt.
Lähdetään.
Miksi sinä noin teit?
Sam?
Auttakaa minua...
Anna anteeksi.
Mitä helvettiä?
Vittu!
Käynnistä se!
Saatana!
Lex!
Sam?
Lex...
Sam...
Lex!
Lex, beibi!
Tiedän, että olet siellä.
Sam, älä tee näin. Tiedän, että kuulet.
Pakene!
Bree?
Oletko sinä kunnossa, Bree?
Oletko kunnossa?
Bree, lopeta.
Älä.
Seuraava muistikuvani on, kun heräsin täällä.
Minut tuotiin sairaalan ovista, ja sitten kaikki on taas tyhjää.
Siinä on paljon sulattelemista.
- Eli tämä nainen... - Tyttö.
- Se oli puolikasnaamainen tyttö. - Tyttö, aivan.
Hänkö tappoi ystäväsi? Ovatko he varmasti kuolleet?
Yhtä varmasti kuin näen sinut nyt, minä näin heidän kuolevan.
En voi kuvitella, mitä olet joutunut kokemaan, mutta lupaan tämän:
Kaikki järjestyy nyt.
Soitan asemalle ja järjestämme etsinnät saarella.
Emme lepää, ennen kuin löydämme tekijän.
Siellä on nuoria kateissa.
Kyllä, mielellään koiria. Hyvä, kiitos.
Päällikkö on järjestänyt kopterin.
Selvä. Hyvä, jos saatte sen.
Apua! Auttakaa!
Auttakaa! Missä me olemme?
Suomennos: Matti Virtanen