Ja. Vi begynner der...
Du reiser deg. Han kommer tilbake.
Gutter og jenter. God morgen!
Velkommen til sesong to av Huckleberry.
Velkommen tilbake! Ja.
KIM RICHARDS FØRSTE REGIASSISTENT
Eller for første gang.
Kim, regiassistent...
HUCKLEBERRY SESONG TO
Sesong to! Ja!
Flott.
-Hva heter du? -Kayden.
-Som Hayden? -Ja.
Vi setter i gang. Lås den, takk.
Velkommen tilbake til serien.
Det blir masse slåssing
med mange figurer fra mange steder,
mye koreografi...
Ta et par steg og len deg fram.
Du går inn i en verden.
De levendegjør disse figurene.
Det er spennende, hypnotiserende.
Det alle vil ha i sesong to...
PEDRO PASCAL MANDALORIANEREN
...men det viktigste er å engasjere folk,
skape nye ting og presentere nye figurer,
og dra til nye planeter,
samtidig som vi bevarer den utrolige nostalgien
for alle aspekter av Star Wars folk vil se.
Denne estetikken er bedre for Boba Fett.
-Nettopp. -Det er det vi kjenner ham som.
I sesong én, når du har definert serien,
er du alltid åpen for mer moro,
men også gjøre opplevelsen for figuren og seeren dypere.
-Der er det slutt. -Avsluttes bra.
Kanskje er jeg her?
Du er bare nysgjerrig på spissen.
Vekk fra hullet.
Ser alle meg godt nok?
JON FAVREAU PRODUKSJONSLEDER/REGISSØR
Scenen begynner...
Dette kommer etter noen opptak av at romskipet flyr rundt,
så dette er på hangar 35, som er noen hangarer unna
der Millennium Falcon fikk fylt drivstoff.
Bra.
Det var bra.
Med Amy kan ting spore av.
La oss være forberedt og oppmuntre kreativitet.
For episode én
elsket jeg å jobbe med Jon som regissør.
Han vet hva han vil og elsker å jobbe med skuespillerne...
Han og du rygger unna, den hopper ikke av.
Du ser hva som foregår, og jeg elsker...
-Her får du Leone-greiene. -Nettopp.
Kameraet går inn, du ser bombene og hodet gå rundt...
Dette er så nær vi kommer uten at han klarer å gjøre det,
så hvis han flyttet seg eller slapp taket,
ville den stikke av, og gå under.
Han kan fortelle.
Han forstår helheten.
Vanligvis henger folk seg opp i øyeblikk
og håper at ting faller på plass.
Venter...
Det er jobben til skuespillerne. Vi må fange øyeblikkene.
Han fanger historien.
Den første sesongen ville jeg være tilgjengelig
til å lede hele serien som produksjonsleder,
men jeg har alltid villet sitte i stolen og lede direkte,
og prøve ting som kan ha vært for ambisiøse
for en som ikke kjente serien så godt som meg,
så jeg kunne gå inn i problemer.
Skal bare...
Krayt-dragen er et godt eksempel på at Jon...
HAL HICKEL ANIMASJONSANSVARLIG
...tar noe obskurt fra originalfilmene
og gjør det til noe sentralt.
STAR WARS: ET NYTT HÅP
Det å ta noe vi bare så som bein i Et Nytt håp,
og gjøre det til en stor, farlig skapning i episode én.
Dougs gruppe var flinke til å designe det
og finne ut hvordan den ser ut i sin beste alder.
KONSEPTKUNST
Det var en stor utfordring, for Jon krevde mye av designen.
Han utfordret oss til å finne på en form
som passet med det vi ble gitt.
Vi så skjeletter av det. Det var bare hodet og halsen.
Hvordan lager vi en drage av det?
LYSREFERANSE FOR VISUELLE EFFEKTER
En av designideene var denne:
"Kanskje får den nye lemmer under utviklingen,
"og jo eldre den blir, jo flere lemmer har den."
Så kunne vi bygge videre på det.
"La den bli større, mer dramatisk,
"like spektakulær som Jon skrev
"og se hvor grensene var."
TIDLIGE VISUELLE EFFEKTER
Dragen var stor da Jon godkjente den.
Den var 46 meter.
Og da Jon begynte å se på layoutbilder,
ble den enda større.
Da vi begynte å se på ham i miljøet,
virket han ikke imponerende,
så vi oppskalerte ham,
og han ble 180 meter lang. Jon sa: "Ser bra ut."
Og animasjonsmessig sett,
hvordan skyver den seg gjennom jorden?
Så vi fant på at den gjør sanden til væske...
TIDLIG TESTANIMASJON
...med en lydbølge eller noe,
slik at den svømmer i sanden.
Alt er skjult.
Alt er et kunstgrep fordi vi aldri ser hele dragen.
Den er alltid skjult,
som haien i Haisommer.
Jo mindre du viser, jo bedre er det.
jo mer mystisk og sterk er designen.
Nå er vi ved inngangen av Volume,
og mens jeg skriver og vi skaper miljøer,
prøver jeg å finne ut hva annet vi kan prøve her.
Vi har laget eksteriører, huler, istunneler...
Vi har brukt den til mye. Her kunne vi prøve på
en underjordisk arena vi aldri hadde klart å lage.
I sesong to ble Volume større.
Den er rundt 30 meter lang og sju meter høy.
Vi hadde fenomenal ny fargehåndteringskunnskap fra ILM
i forhold til måten pikslene ble fraktet til skjermen på.
Jeg beveger hele himmelen rundt
for å finne en bedre bildekomposisjon.
Vi kunne spille inn mange flere scener med lite lys,
mye mørkere scener. Fenomenalt.
Vil du se på kunsten her?
-Absolutt. -Ja.
Jeg tegnet den der oppe.
Sønnen min så på meg. Sønnen min malte også. Han er 18.
Hva?
Han sa: "Du har gjort dette før, pappa."
-Jeg sa: "Jeg vet ikke." -Å ja.
Jeg elsket eksteriøret, fordi kunstneren, David Choe,
begynte med graffitikunst,
og han spurte: "Hvorfor er det ikke graffiti?"
Det var det i animasjonen.
Jeg: "Det kan være det,
"og jeg skal regissere en. Kommer du?"
Så David Choe malte alle eksteriørene på settet.
Han sa at det dreide seg om lagdeling.
-Ja. -Graffiti er lagdeling.
Det skal ikke se ut som et veggmaleri. Det skal se ut som...
-...gammel graffiti. -Ja.
Jeg liker nerdetheten her.
Ja.
Den lave grafittien ble laget av jawaene,
for de når ikke så høyt.
Det er et levende kunstverk.
Jeg får leve ut alle barndomsfantasiene mine,
og bare... Det er en vinn-vinn,
og Jon brukte meg som romvesen i serien.
Laget en fure...
BRIAN SIPE SMINKEDESIGNER
...slik at du får den under nivået,
og når du tegner over den, blir den...
-Så slik. -Ja.
Du legger ikke på en pukkel.
-Du legger på en dal. -Ja.
En fin ting produksjonen gjorde,
var at de åpnet et rom for oss,
slik at vi kan bygge mye her.
Åpner det gamle verkstedet
for å lage romvesener.
Regissøren, Dave, og Jon, input kommer fra alle tre,
og så prøver vi å fortolke det så godt vi kan
som sminke som funker bra.
Vi er en avdeling for praktiske elementer
og sørger alltid for at det vi gjør, passer med bakgrunnen.
Særlig med Volume, slik at vi har noe visuelt vi kan matche
og sørge for at teksturene og alt
passer med kostymene og slikt,
så det blir en kul blanding.
De kommer straks inn.
De er to gamorreanere.
Jeg vet ikke om dere kjenner Star Wars, men de er grønne griser
som kjemper til døden her. Dette er en dødskamp.
Jeg vet at prøven var rar.
Dere fikk ikke spille mot noen,
men to grisefyrer skal slåss her,
så hent energi fra det.
Dere skal være her hele dagen, i dag og i morgen.
Så veldig god energi.
Første lag kommer inn og filmer.
For denne episoden diskuterte vi alle slåssestiler fra hele galaksen.
Grisefyrene har en viss stil, ikke
den mest raffinerte eller vakreste,
men de var sterke og klossete.
Kamp-gammoreanerne er slankere
enn de kraftige gamorreanske vaktene fra Jabbas slott.
STAR WARS: JEDIRIDDEREN VENDER TILBAKE
Vi laget en øks til dem.
Dette er en aluminium... Det er en hul kampøks,
og så la vi til et par detaljer.
Den er elektrisk, så når de slåss,
ser du gnister.
Jeg liker tanken på at folk ser på
noe muay thai-klubb-aktig eller en gamblingarena,
der han besøkte en mafialeder.
For med Star Wars kan du bruke ulike sjangere.
Vi har hatt western-, samurai-,
litt ran- og litt krigsfilm.
Her skal det føles som en gangsterfilm.
Finner jeg andre mandalorianere, kan de si meg veien.
Du vet visst hvor de er.
"Det uhøflig å snakke jobb med én gang.
"Bare la deg underholde.
"Han er en av de beste i stallen."
Fra stallen... I stallen.
"I stallen" eller "fra stallen"?
Jeg liker at du er mafialeder,
selv om du ikke er som don Corleone.
Få prøve.
Holdningen:
"Hei! Ikke jobb først, la oss nyte måltidet."
Ok.
Få gjøre...
Få prøve noe annet.
-Greit. -Greit.
"Jeg har hørt at du kan føre meg til andre som meg."
"Det uhøflig å snakke jobb med én gang
"Bare la deg underholde.
"Han er en av de beste i stallen."
Bra, nullstill én gang til.
Episoden ble veldig bra.
Jeg liker at vi fikk vist en del av Star Wars-historien
på skjermen på en ny måte.
Det var gøy å samhandle direkte med skuespillerne
på en måte jeg ikke alltid får muligheten til,
når andre regissører jobber.
Men jeg savnet samarbeidet.
Og det var fint å jobbe med Sam Hargrave på andre enhet.
For noe av det morsomme
med å lage The Mandalorian er at det er et team.
Kreative mennesker samarbeider.
Selv om jeg liker å regissere liker jeg kanskje enda mer
å samarbeide med andre regissører.
Maclunkey.
Det er noe Greedo sier: "Maclunkey."
Men om lysene slukkes, hvis det betyr...
Hvis "Maclunkey" betyr mye.
-Skal Mando si "Maclunkey"? -Ja.
Burde han? Når han skyter ut lyset.
-Han sier: "Mando, ikke forlat meg." -Maclunkey.
Gi deg. Når du sier det høyt... Du kan ikke.
Episode 202.
Her havner barnet i mange intense situasjoner.
Det er kanskje sesongens mest intense episode,
som jeg er stolt av.
Når vi går forbi et mørkt rom...
Ja, for da vi så på opptakene,
sa du at du ønsket mer skygge
slik at det føltes som om det bare er én vei ut.
-Litt mer skrekkfilm. -Ok.
Jon ønsket å skape en egenartet isplanet, som ikke lignet på Hoth.
Vi begynte å tenke på hvordan vi skulle gjøre det.
For skaper du en snøplanet, tror folk det er Hoth.
Så vi tenkte at det kanskje er en breplanet.
Med en annen slags is.
Kan du teknisk sett gå lavere, eller er...
I den andre episoden var det stort å jobbe med Peyton.
Han har så rik fantasi.
Det var en episode med kort manus,
slik at vi kunne oppdage mye selv,
noe han likte.
Og en regissør som han måtte til for å gi dette liv
og spille på manus.
Jeg leste manuset John viste meg,
og det var en beskrivelse av isedderkopper.
Det slo meg fordi det virket billig.
Som fra en billig serie.
Jeg tenkte:
"Slik ble Star Wars til.
"Dette påvirket Lucas."
Og det føltes riktig.
Og samtalene om design
tok utgangspunkt i designen
Ralph McQuarrie laget til Imperiet slår tilbake.
I oppveksten likte jeg Ralphs design.
Han designet så mange skapninger som aldri ble brukt.
En av dem var edderkoppen som bodde på Dagobah.
Det var en vakker design, den var hvit.
Det fikk meg til å tenke
at skapningen burde leve i et kaldt miljø.
Vi tenkte: "Kanskje vi burde prøve å sette vesenet
"på denne planeten som en isedderkopp."
Skapningen er morsom å lage
fordi vi får se den gjennom hele livssyklusen.
Vi ser egget og så
de små, mellomstore, og store klekkede edderkoppene,
og den store mammaedderkoppen til slutt.
Peyton har stor sans for humor som letter en slik sekvens.
For meg er kjennetegnet på Star Wars-action
at den ikke bare er dyster.
Den kan lettes av morsom dialog,
morsom action eller noe, og det føles som...
Det var tydelig i den sekvensen.
Det meste av denne episoden er en fyr i en hjelm, en marionett og en froskedame,
skuespilleren Misty Rosas,
og hun er i et froskekostyme.
Kostymet og masken er fysisk,
med litt dataanimasjon, men
det er en lang sekvens uten mennesker.
Det var spennende og føltes veldig som Star Wars.
Kan du komme lenger denne veien?
Kom denne veien for meg.
Du lurer på hvordan du skal lage
en flerdimensjonal figur av froskedama.
Og Misty spiller figuren utrolig bra.
Som med Kuiil spilte hun skapningen
på en utrolig følsom måte.
Du blir straks glad i den.
Misty er en superstjerne.
Det er hjerteskjærende
hvordan hun overbeviser som froskedame.
Det fysiske språket hennes,
det er en framføring som får
slike ting til å fungere i Star Wars-verdenen.
Her overtar den digitale versjonen av froskedama:
Hun går over i froskemodus og begynner å hoppe.
For det første skulle det føles troverdig
at hun kunne hoppe så langt.
Men også klossetheten.
Hun måtte gli rundt på isen
og støte borti ting istedenfor å kun
hoppe rett fram.
Det tok litt tid å få til.
Figuren skaper øyeblikk som er komiske,
men også skremmende.
Men hovedhistorien
er historien om mandalorianerenog barnet.
Det må være den følelsesmessige kjernen.
Det at dette også kan omfatte
mindre aktører i universet,
i denne greia... Det er spennende.
Tilfredsstillende.
Nei!
Bryce er så positiv å samarbeide med.
Hun påvirker deg veldig,
for slik energi sprer seg
både til skuespillerne og crewet.
Hun er inkluderende,
så vi følte ansvar
for å gjøre episoden hennes spektakulær.
Bryce klarte å lede settet
med så stor varme og spesifisitet.
Du følte virkelig det fra henne.
Du føler erfaring.
Hun følte at det var meningen hun skulle gjøre det.
-Misty og John, forstår dere? -Ja.
Stedene. Dere møtes her, klemmer,
Misty snur seg, du ser litt på det.
Mye av episoden foregår på planeten Trask.
Det er i hovedsak en vannplanet
med mange mon calamari-er og quarrener.
Takk. Prøven er over.
Det som var svært utfordrende i år,
var Trask-båten.
Vi filmet den statisk, men den måtte bevege seg.
Filmet i studio, med vann og vind, alle slags effekter.
Til slutt bygde vi en tank.
Jeg er ofte i visuelle effekter-teamet,
planlegger hva previsualiseringen skulle bli.
Og så ser vi hva den trenger.
Det var interessant å prøve å finne ut
hvordan filme det slik at det virket ekte. Du kan ikke bare si:
"De visuelle effektene gjør det ekte."
Du vil filme det slik
du ville ha filmet det om det var ekte.
Da tror publikum at det er ekte.
Et av de første opptakene våre
var fra en kran.
Og Jon skjønte fort
at du ikke ville få en kran ut på havet.
Du måtte filme på stenger.
Vi burde ikke gjøre ting som var umulige
hvis dette var et virkelig miljø.
Det oppmuntrer han til hos alle filmskapere,
slik at filmskapingen blir realistisk.
Dette er Mon Calamari. Det er til episode 203.
Frank Ippolito er inni. Han er håndverkeren,
og kostymene er av ekte ull vi har overfarget,
flekket og eldet.
Og det er i en galakse langt, langt borte. Så for meg er alt gammeldags.
Altså er ingenting futuristisk.
Alt er fra den gamle verden.
Med sesong to er det er dobbelt så mye.
Vi filmer også med to fulle enheter samtidig,
med fantastiske regissører på begge enheter,
så du vil gi alle 1000 %.
Jeg bruker et fantastisk crew,
for vi må møte alle utfordringer.
De stoler på oss.
Jon og Dave stoler på alle de har ansatt.
Vi samarbeider tett med rekvisitt-, spesial effekt-
og kostymedesignfolkene, slik at alle er enige.
Det hjelper å ikke bli overveldet
av den store mengden.
Bra, ikke sant?
Flott oppskrift.
Dave Filoni skapte figuren Bo-Katan.
Og Bo-Katan fikk stemme av Katee Sackhoff
i Clone Wars, i Rebels,
og da jeg først leste manus,
da jeg så Bo-Katan, tenkte jeg:
"Herregud, det er Katee Sackhoff. Blir det henne?"
Det var så spennende å levendegjøre denne figuren med Katee.
Spesielt fordi Katee har den ekspertisen.
Hun har spilt figuren i nesten ti år.
Dette er første dagen hun spiller Bo-Katan fysisk.
Vi var animerte figurer før.
Aldri vært på samme sted samtidig.
Aldri på samme sted.
-Men vi har gjort mange scener sammen. -Masse.
STAR WARS: CLONE WARS (2013)
For mange år siden, da hun begynte, sa jeg:
"Hvis dette funker, kan det bli spillefilm."
Hun sa: "Flott, Dave. Jeg er sikker."
Så da hun kom på settet i fullt kostyme
og bar på hjelmen, så hun på meg:
"Utrolig at du sa at det ville skje, og så skjer det."
Jeg sa: "Vet det. Kult."
Hun er så flink til å spilleslike skytter-figurer,
og hun er bare Bo-Katan for meg.
Mercedes, eller Sasha Banks, som hun heter som bryter,
figuren hennes har stor teft,
og jeg tenkte at det var bra for serien
at den som spilte en mandalorianer, hadde all den voldsomheten,
energien og fysikaliteten.
For når du bringer inn en ny figur
uten røtter eller fortid i noen andre Star Wars-medier,
vil du gjøre et sterkt inntrykk.
Siden episoden handler om at Mando møtte andre mandalorianere,
var det viktig at det ble bra.
Mando er her, og du går bort til Mando.
Se på det med mønsterskytingen i Lucas bevegelse.
SAM HARGRAVE REGISSØR - ANDRE ENHET
Så går han inn i en klassisk Star Wars-skuddveksling.
-Så gjemmer du deg. -Ok, få se.
-Det eneste jeg prøvde å komme fra. -Få se.
Bare en idé jeg fikk,
men dette kan bli noe kulere.
Hvis du ser det og hater det, gjør vi det slik.
Greit, bra.
Skyt, skyt. Tre, fire.
Fem.
Sniker han seg inn og skyter, er han mannskap.
Så jeg tror...
-Når de skyter, gjør ikke han det. -Nei.
Vi burde prøve en slik.
-Når han sniker seg unna? -Et mønster... Det gjør han.
Når de skyter i mønster og løper inn.
Alle løper samtidig.
Om han er med dem, er han mannskap.
Skille ham fra mannskapet?
Han er nok ikke klar.
De hopper ut som en maskin. Ikke han.
Det er kjempegøy på settet til Mandalorian.
Det er en utrolig gruppe av
kreative personer, teknikere og utøvere,
og vi er alle besatt av Star Wars.
Vi er som barn
som leker Star Wars med hverandre.
Dagene på settet da jeg hadde det morsomst,
var da det bare var meg, Jon og Dave, og det var flott.
Det var så gøy.
Grip dypt ned i lommen og etterlat noe.
Du skal betale sjekken. Flott. Kan hun betale sjekken?
Ja visst.
Damer betaler i min verden.
Er dere forberedt på storhet? La oss gjøre det.
Selv om du sier "hei" til henne tidlig, vent med reaksjonen til hun er her.
Så kameraene ser deg og kommer tilbake til henne.
CARL WEATHERS REGISSØR / GREEF KARGA
La oss prøve en gang til.
Carl Weathers kom tilbake for å spille Greef Karga,
men også regissere episode fire, som er et livlig eventyr.
Det å ha fullført den episoden ga oss en følelse av
flyten i serien og i historiene.
Jo mer jeg kom inn i den, jo mer kunne jeg
være skuespiller i scenen
og være oppmerksom på hva vi så når kamera var klart.
Det er en utrolig episode.
Jeg er stolt av Carl,
for jeg ble slått av den flotte actionen.
Carl forstår virkelig action.
Han var fantastisk. Han hadde en ny innfallsvinkel.
For stuntmenn er det bra at regissøren
har peiling på fysikalitet i film.
Hva gjelder action spesielt,
er det noe jeg alltid har gjort foran kamera.
Og før det var jeg proff-idrettsutøver.
Jeg vet hvordan det føles å bli truffet,
og jeg vet hvordan det føles å være inne i en scene,
og den beveger seg og gjør ting.
Pang. Kameraet går hit, ser meg komme inn.
Fører meg til dere.
Så dere er satt ut når jeg sier: "Trengs ikke."
Jeg føler at jeg og Carl snakker et spesielt språk.
Vi har begge vært actionskuespillere en stund,
og jeg tror at han forstår bakgrunnen min.
Han er en kunstner inn i margen.
JON FAVREAU PRODUKSJONSLEDER/FORFATTER
Vi er i Nevarro nå, gjenoppbygd fra sesong én.
Vi er visstnok i uke tre av sesong to.
Som du ser, er alt nytt.
Cara Dune og Greef Karga har ryddet opp i byen.
Mando får skipet reparert her
og hjelper dem på et eventyr.
Det var spennende å gå inn i en episode med et ensemble
av figurer som vi har møtt ogskuespillere jeg kjenner.
Det var som en familiegjenforening.
Skipet ditt ser ikke bra ut.
Jeg støtte på Den nye republikken.
Jeg elsker å jobbe med Gina.
Jeg tror at med dette tøffe eksteriøret
er det en følsom og sårbar person.
Måten hun legger det i Cara Dune på, bakgrunnshistorien hennes,
gjør at du bare må se på.
I sesong én hadde Cara Dune
nettopp vært alene i verden.
Hun vil ikke ha noe å gjøre med noen.
I sesong to
etablerer hun seg.
Hun går til handling.
Mye er forandret her.
Cara Dune blir marshal.
Derfor skulle kostymet hennes speile en høyere rang,
et større ansvar.
Så jeg oppgraderte rustningen,
ga henne ny maling.
Den har fortsatt kutt,
for hun er tøff, og jeg ville sørge for
at jeg respekterte det også.
Hun bidrar med mye styrke.
Jeg ville se henne sterkere,
så i denne sesongen får du det virkelig.
Hun sparker folk, skaller til dem, bruker mer av det hun er god til.
Jeg elsker å regissere.
Det har vært en lidenskap i mange år.
Og jo mer jeg gjør det, jo mer vil jeg gjøre.
Han gjør flere opptak utenfor scenen, ikke sant?
Fordi vi ikke kan dekke det fjellet. Vi hører:
"Venter dere på en invitasjon?"
Det er for å kunne fange de brede strøkene,
og så få inn skuespillerne for å ordne detaljene.
Horatio er veldig morsom.
Veldig sær.
Gjorde en fantastisk jobb.
Dette er Star Wars, og det er et nivå
av ekspertise og bevissthet
om et publikum du må ha.
Det er et annet arbeid jeg er stolt av.
Du aner ikke hva du vil oppleve,
når du begynner som filmskaper.
Men når du opplever det, sier du: "Å, takk."
Alt i denne episoden ble til i studio.
I Volume eller studio.
Men hele historien
foregår utendørs.
DAVE FILONI PRODUKSJONSLEDER/REGISSØR
Vi gjør det av belysningshensyn
og fordi Volume gir fantastiske resultater.
Men vi må skape en stemning for å gi
en følelse av at vi er på dette stedet.
Vinden i en Kurosawa-film,
og følelsen den gir historien, er noe å vurdere,
at miljøet bør være en stor del av historien.
BAZ IDOINE FILMFOTOGRAF
Episode fem, Filoni tok oss med på en reise
inn i en Kurosawa-aktig samuraikultur.
Se på de store sverdkampene i Samurai, Toshiro Mifune,
hvilken som helst. De ser alltid hverandre an.
-for én feil bevegelse er dødelig. -Ja.
Dave har smak, han forstår action, framføring, drama.
Episoden er vakker.
Med Daves episode kommer vi inn i nyansene.
Jeg fant det spesielt godt gjennomtenkt.
Og fantastisk
at han hentet en animasjonsfigur inn i en spillefilm.
Det var utrolig viktig, særlig for Dave Filoni,
at publikumet som har vokst opp med Ahsoka,
følte at det vi gjorde i The Mandalorian,
var å respektere fortida.
Jeg gjorde med hensikt ikke noe med henne i sesong én.
Jeg ville ikke rote det til.
Det er en figur som George og jeg skapte.
Hun er en av det første jeg tegnet for Clone Wars.
Ashley Eckstein ga stemme til figuren,
og hun tilførte mye energi til Ahsoka i animasjonsserien.
Folk kjenner denne figuren. De har sett henne vokse opp,
og utfordringen var å bruke alle elementene
til å utvikle en spillefilm-versjon.
Kult.
Ahsoka er slik en definert
framtredende figur,
og Rosario er så modig, og jeg vet hvordan...
Hun vil være så sikker.
Hetten bør være nede for denne scenen,
og hun har lagt den ned utenfor kamera.
Oppfattet.
Når vi angriper,
-får du ha den oppe. Det blir kult. -Ok.
Kommer du ut med den?
Kommer alt ut med hetten nede.
Den bør vekk.
Dette er så sterkt. Ansiktet ditt er så sterkt. Slik.
Jeg kan stirre på henne og tenke:
"Jøss, hun ser ut som..."
-Levendegjort? - "...en tegning."
Rosario har gjort researchen. Hun kjenner figuren,
men nå må hun bli den
på en unik måte.
Rollefiguren hennes var vanskelig fordi det var en balansegang
mellom et realistisk menneskeutseende...
BRIAN SIPE SMINKEDESIGNER
...og noe som tilfredsstilte fansen av Clone Wars-grafikken.
Jeg elsket å jobbe med henne. Fordi det er nerver.
Du vil gjøre det rette,
og det blir tenkt mye, så
hun hjalp meg
med å glemme det jeg gjorde, og ha det gøy.
Vi får en scene til sammen.
Vet det, flott.
Sablene hennes skulle være tynne og elegante.
Det er en katana og en shoto. Vi prøvde også å jobbe
med teknologien vi trengte for å snakke til lyskonsollen.
Så med batteriene og mottakerne,
alle de trådløse greiene vi måtte ha inn i den,
ble sabelen større og større, og Dave sa:
"Den kan ikke se slik ut."
Etter mange forsøk
slanket vi den ned
og brukte et eksternt batteri
for å få det vi trengte så det virket rett.
-Stopp. -Ja. Så snart vi får dem,
-får du dem. -Spennende.
-Ser bra ut. -Hva gjorde du i dag?
Det store framskrittet innen lyssabler de siste årene
er å få det interaktive lyset
på figurene i opptaket.
Fotografen kan lage et bilde basert på
hvor lyset fra lyssabelen er i scenen,
så plutselig kan vi ha en stemningsfull scene.
Ahsoka kommer gjennom trærne og er i silhuett
til hun slår på lyssablene, og det former ansiktet hennes.
Hvis du går lavt... Ja! Du vil få mer...
Jo lavere du er, jo mer...
-Bra. -Vakkert.
Rosario har karisma og lidenskap
for alt hun gjør.
-Hun blir helt oppslukt. -Opp.
Hun fokuserer mye og er vitebegjærlig,
du lærer henne bevegelser. Hun er like bak deg.
Nok et skritt, fram med venstre fot.
Jeg kommer inn... Hold den slik, og så kommer du opp igjen?
For å hedre de gamle filmene
må han ha samuraifølelsen, den er basert på dem.
Kutt.
Flytende bevegelser. Fra én til en annen. Istedenfor...
Det var mer flyt fra sverdet, så det var stadig samuraiaktig,
men ikke så rent.
-Vi gjør det igjen. -Når han sier:
"Jeg ønsket... Du bør ta ham."
-Grogu må se på pappa som: "Jaså?" -Ok.
Så snakker hun og får ham til å se tilbake til henne.
Men hvis faren min sa: "Du bør ta ham."
-Ville du ha sagt: "Hva mener du?" - Ja. Ikke sjokkert, som...
-Men bare se... Ja. -Anerkjenner hverandre.
Jeg liker ikke å ta med figurer uten reell verdi.
Så da jeg skrev episoden med henne i år,
var det fordi vi skulle få vite barnets navn.
Hvem visste det?
Grogu og jeg føler hverandres tanker.
Huner den første i serien
som kjente Yoda.
Det vekker mange minner
som ligner på det seerne opplevde
da de så barnet for første gang.
THE MANDALORIAN, SESONG ÉN
Jeg lærte mye ved å lage den episoden,
og jeg håper å gi det til framtidige episoder.
Slutt aldri å lære.
Det er jedienes måte, sluttet aldri å lære.
Vil du holde babyen?
-Nei. Du er slem. -Vær så god.
GEORGE LUCAS SKAPER AV STAR WARS
-Jeg vil dø! -Her er den. Hold et øyeblikk.
Ja.
Det er tipp-tippoldefaren din.
Ja.
ROBERT RODRIGUEZ REGISSØR
Robert Rodriguez imponerte meg.
Jeg jobbet med deg i en dag,
og du endret synet mitt på universet.
Han er så avslappet. Han tar med gitaren, han henger.
Men i hodet hans er det non-stop.
Det kule med Robert
er at han gir en episode fare og tæl...
PEDRO PASCAL MANDALORIANEREN
...og tar med en ikonisk figur.
Robert var perfekt for å få den med.
Alle elsker flotte Boba.
Det handler om autentisitet og tidvis forbindelse
til kjente deler av Star Wars, når det er fornuftig
og hvor skal figuren vises? Sikkert i denne serien.
THE MANDALORIAN, SESONG ÉN
Tror du alle vet at det er... Det er en spådom,
-...at det er Boba? -Ja.
Nettopp... Straks.
Men de blir uenige, de vil si: "Nei, det er..."
- Mando? -"Mando." Og de vil si:
"Nei, det er en Boba Fett-lyd, de kødder med oss."
De har sagt at det ikke er Boba.
Han hadde annerledes sporer.
Jeg var ni år gammel da den første Star Wars kom ut.
Så den igjen og igjen, alle nyutgivelser,
og jeg var stor Boba Fett-fan før Imperiet slår tilbake.
Så Boba var stjerne før filmen kom
og gjorde oss unger så spent på å se filmen
og se ham i den.
Og alt som ble kalt dusørjeger da, var kult.
Og det skjulte ansiktet gjorde ham mystisk.
Han var det motsatte av Han Solo.
Han hadde en jetpack, et kult skip,kult navn.
Jeg husker den perioden veldig godt,
eller bare det mystiske ved ham, og han var favorittfiguren min,
Det er en ære å bringe tilbake denne figuren
og bli sønn av Jango.
STAR WARS: JEDIRIDDEREN VENDER TILBAKE
Hjelp!
Sist vi ser ham, etter lekteren,
faller han ned i sarlaccen.
Hva i...
Så vi tenker: "Han overlevde udyrets buk."
Med magesyre og sånn.
Jon og Dave ville at noe viste at noe skjedde med ham.
På den første sminkeprøven tenkte vi:
"Så langt kan vi gå."
BOBA FETT, TIDLIG SMINKETEST
Og så ble det raffinert, så vi ser litt mer av ham.
Sørge for at han ennå har noe menneskelig i seg.
Det bør framkalle
folks minner.
-Den fra Jabba. -Den andre måten du holdt på.
Stokken under armen?
Prøv stokken under armen.
-Det føles som Boba for meg. -Sånn.
Med det på skrå ned.
La oss finne det ut.
Det som gjør det til Star Wars, og dette sier skuespillerne
vi har gitt kostyme.
Når de tar på kostymet, sier de: "Dette er rett."
Særlig Tem, som spiller Boba Fett.
Da han tok på seg kostymet, fikk han ny holdning.
Ser du forskjellen? Perspektivet?
Du føler deg dynamisk av å være i rustningen.
Han er sjefen.
Han er galaksens sjef. Ikke kødd med denne fyren.
Det er som når du går inn på en cowboy-bar
og saloon-dørene åpnes.
Det første du finner ut, er
hvem som er den beste revolvermannen her.
Ellers er du død, så...
Jeg er slik.
Jeg gjorde en tre-siders kampscene
til en ni minutters kampscene
fordi jeg var så begeistret over å bringe Boba tilbake,
og jeg fortalte Jon en idé.
Jeg har ventet på denne versjonen av Fett
siden jeg var liten. Boba må være annerledes,
han kan ikke virke som nok en Mando.
Han må bevege seg annerledes, føles annerledes,
være på annerledes steder,
og ha en tyngde som viser hvorfor han er en slik legende.
Jeg ville at han skulle leve opp til navnet vi har hvisket siden vi var barn.
KONSEPTKUNST
Være en mystisk figur med en fortid som gjør at du vil vite mer om ham.
Hvis Mando er en revolvermann, må Boba være barbar.
For å illustrere det jeg mente,
tok jeg Boba Fett- og stormsoldat-kostymene mine
og satte dem på sønnene mine og gikk ut i hagen
og filmet Bobas ankomst.
Siden jeg ikke hadde stuntmenn,
brukte jeg Star Wars-actionfigurene mine,
for et bilde er verdt tusen ord og hjalp meg med å formidle
hva jeg ønsket med et crew.
Da jeg viste det til Jon og Dave Filoni, sa Dave:
"Vent litt. Var det bare actionfigurer jeg så?"
Jeg sa: "Ja. Jeg hadde ikke noe annet."
Og han sa: "Du forstår ikke. Det er tidenes kuleste animatikk."
Jeg tenkte: "Dette er mine folk!"
En annen ting med Boba, kampen,
og måten han kjemper på.
Jeg henter mye fra maorien i meg.
Det som kalles Haka. "Ha" er pusten. "Ka" er ild. "Ildpusten".
Temuera viste Jon sin tradisjonelle maori-dans,
som er mye snurring av stokken, tramping, tungen ut og alt.
Jon så det og spurte meg
om vi kunne få den stilen til å passe.
Etterpå ba vi Josh lage et maorivåpen.
Temuera ba om sin egen gaffi-stokk.
Han ville ha en som var lengre og tynnere.
De andre fra de tidligere filmene
er mye mer... Skaftet er tykkere og bredere.
Det passet ikke til koreografien han ønsket til kampen.
Vi ville vite at vi hadde noe konkret
slik at han fikk actionen, som er ganske brutal.
Han vil angripe stormsoldater.
Det er bra.
Vi måtte filme på location for første gang
på grunn av omfanget.
Volume er utrolig, men har sine begrensninger.
Direkte sollys over et stort område,
det er vanskelig å få til det lyset i Volume.
Opptak i direkte sollys gjorde vi vanligvis på bakplassen.
Men den var ikke stor nok.
Vi endte i Simi Valley.
Terrenget var så vanskelig.
Alt vi ville ha opp på klippene, måtte vi bære for hånd.
Det er tørt i Simi Valley. Vi kunne ikke ha ild.
Ingen eksplosjoner.
Bortsett fra når Fennec løper på klippen.
Det var fysiske eksplosjoner,
og det er nok fordi de var langt nok unna
alt som var brennbart.
Og brannvesenet er der når du gjør slikt.
Spesialeffektkarene har brannslukningsapparater overalt.
Og det er svært trygt, men naturligvis
var de større eksplosjonene, visuelle effekter.
Jeg elsker å gjøre fysiske ting.
Hver dag løper vi, hopper, vi...
Farer opp fjell i Rocky Mountains.
På ett tidspunkt var vi veldig høyt oppe i klippene.
Kameramannen bærer 20 kg, jeg prøver å krysse,
og vi prøver å unngå gifteik,
klapperslanger, gresstorv og sånt.
Jeg tenkte: "La oss dra tilbake til Volume."
Jeg ville late som om dette var den eneste andre gangen
eller episode vi så Boba Fett.
Og det må bli bra.
Jeg vil ikke ta for gitt
at han dukker opp igjen i andre episoder.
Han må være alle ting, akkurat nå.
Det er det Boba Fett handler om.
Episoden måtte si:
"Boba er tilbake", og det var mitt viktigste personlige oppdrag.
Og med Rodriguez, ja
Lage sesong to av The Mandalorian
Å ja
Dette er The Mandalorian-blues
På Tatooines sand
RICK FAMUYIWA REGISSØR/FORFATTER
Det er en interessant prosess i serien
fordi Jon gjør mye av skrivingen,
og Dave og jeg, tror jeg, er de eneste
bortsett fra Chris Yost, som har skrevet på serien.
En del av prosessen var finpussing av manus
idet ting begynte å settes sammen.
Rick har alt i hodet. Han er kul og avslappet.
Skjønner? Hvis du ser episodene han er med i,
skulle du tro at han er veldig gira.
Han er bare rolig og sier: "Nå skal vi gjøre dette.
"Nå skal vi gjøre det." Og så setter han bare...
Han setter det sammen på en utrolig måte.
Gå videre. La oss rydde opp.
Hvor er vi nå?
Jeg elsker å jobbe med Rick.
Han er min...
Jeg jobber gjerne med Rick.
Kom! Jeg har en jobb til deg.
Hvis du ville prøve noe som figur, sier han:
"Greit. Bare prøv det."
Og mange regissører liker å ta kontroll og si:
"Vær det jeg vil."
Rick sier: "Hva kan du?"
Han kommer rett etter med: "Var ikke dere to transporten..."
Han merket hvor du oppdaget ting,
og så brukte han det.
Det var kult. For Ricks episode er første gang
Mando tar av seg hjelmen.
Det er første gang vi ser ansiktet hans i sesong to.
Og så tror jeg den første... Nei, jeg er sikker.
Den første gangen et annet menneske ser ansiktet hans
siden han først satte på masken.
Er dere tanksoldatene som leverte rhydoniumet?
-Ja, sir. -Ja, sir.
Det er veldig effektiv og subtil fortelling
om å risikere alt,
verdisystemet, trosbekjennelsen, og alt for å redde barnet.
"Avslutter vi dette rekognoseringsoppdraget her,
eller skal jeg gjøre det jeg sa jeg aldri ville gjøre?"
Men jeg tror han kommer til
at det kodeksen betyr for ham, og det å beskytte
barnet er viktigst.
Jeg liker ideen om at inne i Star Wars,
som er fullt av action,
fins denne stille, spente scenen
mellom disse menneskene med motstridende agendaer,
som prøver å forstå hverandre.
Alle helter av Imperiet.
En morsom og annerledes pause i verdenen til Star Wars og Mando.
Ingen har sett hva som skjer inne i skipet når det roterer.
-Ny retning. -Vi har sett utsiden.
-Ja. -Det er...
Det inspirerte oss til å gjøre det i studio.
Utnytte hva vi kan gjøre her.
Spinn er bra.
Skipet roterer når det tar av.
Det starter flatt, og så går det sånn.
Piloten sitter på ryggen når det tar av, det roterer,
nå sitter han rettet opp. Men under er navigasjonsrommet,
og når skipet tar av og roterer til flygetilstand,
holder den delen av skipet seg plant.
Det ville vi prøve i Volume.
Jeg ble utrolig begeistret fordi jeg tror
unger den gangen ville ha lekt med skipet
og lurt på hvordan det var inni når det roterte.
Det var utfordrende å se om dette ville fungere på skjermen.
Men å gjøre det med tradisjonelle spesialeffekter,
tenk deg.
Det ville bli en enorm, kompliserte rigg.
Vi bygget et opphøyet dekk med seter på,
og det er en konsoll. Men det er settet.
Hele resten av fartøyet er animert.
Vær så god.
Vi filmet det til slutt på scenen mot LED-ene.
Du verden så begeistret alle var.
Det var nok øyeblikket i sesong to
som etterlignet da hyperrommet ble slått på i sesong én.
Alle ble begeistret, alle visst hvor vi var,
og alle følte seg som barn igjen.Vidunderlig.
Blir aldri gammelt.
JOHN GOODSON MODELLMAKER/DIGITAL ARTIST
Noe spennende vi gjorde på sesong to,
var å bygge en fem meter lang miniatyrmodell av en lett krysser.
Denne delen glir ut, og det går inn i den fremre stangmonteringen.
Men inni er denne lille TIE-jagerdokken.
Her passer TIE-jager-dokken.
Den er her inne.
JOHN KNOLL ANSVARLIG FOR VISUELLE EFFEKTER - ILM
Knoll brukte kontrollriggen
for å gjøre flere miniatyropptak for det.
Det er et klassisk stjernedestroyer-aktig skip,
men i en unik design med innvendig belysning. Nydelig.
Vi var som fjollete skoleunger da vi så de første opptakene.
Det ser ut som noe fra sent 70- eller tidlig 80-tall,
og gjør det samme George gjorde, med det særpreget.
Jeg blir som et barn igjen, da jeg ville ha den modellen.
Det er spektakulært.
Vi har også brukt miniatyrer på en annen måte.
Vi lager miniatyren og istedenfor å filme på den,
blir den skannet og satt opp på skjermene.
I episode sju laget miniatyrmodell-makeren
12-15 TIE-jagerkuler og dette vidunderlige settet
som skal vises på skjermen.
Et eksempel på bruk av fysiske modeller
i dagens teknologi.
Det er noe med å lage det fysisk.
Det blir en unik Star Wars-stil.
Kjernen i det jeg ville gjøre med denne episoden, var at
jeg tror der vi ser Star Wars skarpt avtegnet.
Det er lys og mørke,
opprørerne eller Imperiet.
Jeg ville ha en samtale om det,
og at disse tingene ikke alltid er like svart og hvitt,
og at det er mye grått,
særlig angående makt,
bruk og overføring av makt.
Jeg ville se hvor langt vi kunne presse ting
og hvor mye mer omfattende vi kan fortelle historiene.
For Imperiet.
Pang mot gulvet. Så ser du på det
og overrasker nesten deg selv. Jeg tror jeg har det.
La oss kutte.
Kutt.
Jeg har vært Star Wars-fan nesten hele livet,
og hadde neppe holdt ut
hvis jeg sa nei til å lage finalen.
Det var spennende at Mando var midt ien redningsaksjon.
Og at Bo-Katan og Koska,
Fennec og Cara farer gjennom
et imperieskip. Det var fantastisk.
Da jeg leste manus, ville jeg så gjerne gjøre det.
Gå inn i den posisjonen.
Og så gir jeg tegn, ding! Døren åpnes og...
Ok.
Når du gjør Mandalorian tenker du: "Hvilke figurer
"blir det i episoden min?
"Hvordan er sekvensene?"
Og i 208 har moff Gideon mørksabelen,
og nå har Mando en beskar-stav.
Hva skjer hvis de to våpnene møtes?
Det blir ingen vanlig lyssabel-duell.
Det blir noe helt annet.
Hvordan ser det ut?
Mørksabelen var enormt vanskelig å få til.
Fordi Dave og George kom på det sammen.
Dave føler at den gjenstanden er hans
og vet hvordan den skal se ut, føles
for publikum.
Jeg bestilte denne.
Det er sølv.
Ja. Det er den nye endringen. Det kan være sølv.
-Ikke? Han maler. -Slutt.
Vi brukte mye tid på å få energieffekten riktig,
den du ser langs klingen.
Utseendet ble spektakulært
og føles annerledes,
og likevel føles det som en Star Wars-film.
Det skal hit.
I denne sesongen brukes mørksabelen ofte.
Vi måtte gjøre det på en ny måte.
Dette er et sverdfeste i rent aluminium for økt strukturell integritet.
Det er intenst. Føles bra.
Moff Gideon er ikke en mesterfekter. Han virker mer som en byråkrat.
Men han har mørksabelen
og raseri.
Og vi fikk nesten problemer
av å bruke for mange sabelrekvisitter.
Rekvisitøren, var... Ikke begeistret, men han var der.
Han var forberedt.
Men Giancarlo hadde et raseri da han kom inn,
og det er tydelig i den ferdige episoden.
Herregud!
Giancarlo har en unik energi.
Ja, for helvete!
Ja. Fortsett.
Ja.
Det gjør meg bedre også.
Han har masse energi og entusiasme.
Jeg må også være god,
og alt vil virke sterkt og godt.
Vi kjemper bokstavelig talt.
Det gir scenen noe,
og folk vil bli kjempeimponert.
Riktig holdning.
-Takk. -Ja.
Stå stille.
To fremste, vi løfter armen om tre, to, én.
Stopp.
Noe spennende ved designene av de mørke soldatene
var at Jon,
som alltid, vil fotografere noe.
Ikke dataanimere alt.
Han vil at vi svært spesifikt
skal se hvordan overflatene på Darth Vader reflekterer lyset.
Du ser på skulderputene eller hjelmen.
Overflaten er ikke perfekt. Med en 3D-modell
får du en perfekt overflate hvis det ikke lages slik
at den blir uperfekt.
Det viktige for Jon var at vi fotograferte skuespillere i kamera.
For spillefilmversjonen visste vi
at de måtte spilles av stuntfolk.
Derfor kunne vi ikke modifisere delene for mye,
men vi måtte sørge for at de så ut som original-inspirasjonen.
FØRSTE OPPTREDEN STAR WARS: DARK FORCES VIDEOSPILL (1995)
For å understreke at det ikke er noe menneske inne i droiden,
legger vi i visuelle effekter
stempler rundt halsen
eller leddene rundt albuene eller knærne,
anklene eller skuldrene,
og de må være sømløse.
Pinsett.
Nei, han hadde alltid to. Rart.
En er lagt rundt denne veien,
-og den andre gjennom ryggen. -Bunnen også.
De små tingene er så ekle. Og de er kilne.
De er kilne.
Vi ville så gjerne ha Jabbas slott i Volume.
Men vi fant ingen god søm
for overgangen mellom fysiske og digitale vegger.
Det måtte stemme nøyaktig med tegningene
fra originalfilmen, Imperiet slår tilbake.
Vi skal få tilbake følelsen
fra da du først så den.
...herre.
Det er mange kriker og kroker rundt ryggen på den.
Formen passet ikke med et Volume-sett.
Så vi bygde den fysisk. Veldig nøyaktig.
Kult. Vi ser gjennom denne med bilder.
Sprekk for sprekk, en gjenskaping av Jabbas slott.
Du fortsetter og tenker: "Jøss. Vi er i slottet,
"og der henger den rare uroen ned trappa
"der Carrie Fisher slår hodet sitt."
Hver detalj er...
For alle har et personlig forhold
til hvert bilde i de filmene.
Du går på settet, og den greia er der.
Den er den samme.
Når vi gjenskaper ting, som Jabbas slott,
viser vi tilbørlig respekt,
og ikke bare ved at det ligner på stedet,
som med vertshuset...
THE MANDALORIAN, SESONG ÉN
...men for dem som jobbet med den.
For dem som var en del av tradisjonen på Lucasfilm
som gjør at vi har jobber.
Det å leve opp til forventningen og kreativiteten.
Fra Jediridderen vender tilbake til der vi er i dag,
visste vi at det var mange år etter at Bib Fortuna tok over.
V prøvde å finne ut: "Hva ville ha endret seg?
"Eller vært som før?"
Vi satte inn tronen der jeg tror
bandet stod i originalen.
Det var annerledes og mer lettsindig.
Nå ble det mørkere,
mer snuskete.
-Det er Jabba the Hutt. -Ja.
De sier at det fins andre hutter...
-Ja... -Alle er store og feite.
-Ja. -Men det er noe du blir...
Det er fråtseriet.
Det forandrer deg. Slik ringen gjør deg uttært.
Det er noe... Det er en metafor for fråtseri.
Hva om han har den store feite?
Han får den andre utsmykningen.
Ja.
Understreker du det under, hjelper det.
Gjør det. Under, det skjer.
Skjønner. Går du videre med dette?
Matt Wood er i Bib Fortuna-kostymet.
MATTHEW WOOD BIB FORTUNA/LYDANSVARLIG
Han er fra lydavdelingen,
og vi samarbeidet med ham på sesong én.
Og Dave har jobbet med ham på Clone Wars lenge.
Viktig person i Lucasfilm.
Men du spilte ham faktisk...
Ja. I Den skjulte trussel og forløperne.
Du ble født til dette.
Vet det. George fikk meg til å gjøre det i 97.
Trodde det var siste gang.
-Matthew Wood. Ser tilbake. -Ja.
Han stod på, og det var veldig kult.
Det var to store tentakler, en kutte, stor ansiktsmaske.
Kontaktlinser og falske tenner.
Han hadde alle de store fingerkoppene og feitdrakt.
-Staven er også kul. -Jeg elsker den.
Dette var ikke i filmene, men...
Kan du si litt om bakgrunnen?
Som barn hadde jeg en Bib Fortuna-actionfigur
som Michael Carter spilte, og det å ha staven
som var en del av figuren men aldri ble sett i filmene.
Og her er den.
Jeg vet ikke om jeg har sett noen gladere
i et slikt enormt kostyme.
Men å stå i Jabbas slott...
Du må klype deg i armen
og tenke på at du er på et sett
som er gjenskapt fra nesten 40 år før.
Ikke bare vil folk se det i historien,
men det nesten krever og fortjener et gjensyn.
På slutten av sesong to
kan du se potensialet for ekstreme følelser i manus.
Og det var utfordringen:
å samle disse elementene.
Jeg følte et ekstremt ansvar
for at alt skulle bli rett.
-Ja. -Ja.
Det å være med på The Mandalorian
er generelt utrolig.
Fordi vi ikke visste om det ville fungere.
Skulle det virkeliggjøres på en slik spesifikk måte
og slike visuelt kjente måter,
har det stadig et uvirkelig forhold
til barnet du var en gang
og filmene du så på kino.
Det er ikke bare å gjenskape et sett
eller kjente figurer.
Det handler om hva vi gjør med dem og virkeliggjør dem.
Det er en del av magien.
Det er en blanding av utrolig talent
fra mange forskjellige steder, men alle presterer
uke etter uke.
Når de ber deg om å bli med i Star Wars,
tenker du: "Jeg tror. Jeg er med.
"Jeg skal gi alt jeg har."
Og hver avdeling gir alt.
Det er et ekte team.
Og hver og en bidrar med noe.
Det er grunnen til at publikum liker det så godt:
den store overraskelsen.
Alle klisjeene er satt sammen på en ny måte
som er veldig George Lucas. Det føles veldig ekte
fordi Jon og Dave tenkte på det. De ville lage noe
som føltes knyttet til røttene til det George gjorde.
Alt er der. Og forhåpentligviser dette en mulighet
til å samle ulike fangrupper til én opplevelse.
Dette er veien.
SESONG 2 BLIR TIL
Norske tekster: Jon Sæterbø