Det er Ricks første dag -
- efter at have henslæbt adskillige måneder på kontoret.
Det her er kapitel 2, hvor seerne vil erfare, hvad serien går ud på.
Du slår formentlig flere jawaer ihjel her -
- end i alle afsnittene tilsammen.
Cut! Det var fint.
Det skal nok blive godt. Vi ses senere.
Er det årsagen til alt det postyr?
FORMGIVNING
Indbegrebet af Star Wars er -
- at bruge nyskabende teknologi til at bringe fortællingen ned -
- på et personligt, relaterbart og menneskeligt niveau.
Når man ser på blandingen af dukker, animatronik og rotunden -
- og de dygtige skuespillere, vi har at arbejde med ...
Det er kombinationen af alt det, der gør det hele så levende.
Det ene overskygger ikke det andet. Teknologien føles ikke anmassende, -
- men det føles heller ikke primitivt og utroværdigt.
Det er en fusion af det hele.
For mig er det det, der altid har gjort Star Wars anderledes -
- end andre effekttunge film. Der har altid været -
- en meget menneskelig, jordbunden følelse -
- over måden, de er lavet på. Da jeg så dem som otteårig, tænkte jeg:
"Det her er en virkelig verden, og jeg vil være en del af den."
Vi møder R2-D2 og C-3PO i filmens begyndelse.
Hvordan blev vi rodet ind i det her?
De er allerede gamle i gårde, og R2-D2 er ...
Han er snavset og støvet og fuld af skrammer.
Det er vist vores lod at lide trængsler.
Der er en lang forhistorie, man ikke kender, når man ser den første film.
Og jeg syntes, det var klogt at gøre det samme i The Mandalorian.
Der er en realisme over serien, -
- fordi vi indspillede så meget med praktiske midler.
Skuespillerne er ikke iført mocap-dragter og omgivet af grønt.
Det er ikke bare en helt imaginær verden.
Nej. Vi indleverer den i live.
- Den fungerer godt. - Nemlig.
For mig og Dave Filoni er det som at lege med Star Wars-legetøj.
Man sætter figurerne til at slås med hinanden, -
- eller man roder med sin sandkravler eller sin TIE-jager.
Vi hygger os helt vildt. Vi lader fantasien få frit spil.
Vi trækker tråde tilbage til en masse forskellige ting, -
- og så bruger vi figurer fra periferien af Star Wars.
De er kendt og elsket af fans, og nu kan de få deres egne historier.
Under skriveprocessen kom jeg i tanke om ugnaughter.
Ugnaughter var nogle sekundære baggrundsfigurer, -
- der arbejdede i Cloud City. Sådan en måtte jeg have med.
Jeg vil hjælpe dig. Jeg har talt.
Ugnaughten er en blanding af -
- en sminket skuespiller og animatronik.
Det hoved kunne ikke laves alene med sminke.
Ugnaughten er Misty Rosas. Misty er en unik skuespiller.
Hun er vant til at arbejde iført dragter og avancerede masker.
Men jeg kan med stolthed sige, at jeg har indfriet min klans gæld.
Nu tjener jeg kun mig selv.
På mange måder er det koreografi. Det er et samarbejde mellem mig, -
- min dukkefører, der styrer, hvornår talen bliver leveret, -
- og min anden dukkefører, der styrer øjenbrynene, -
- og det hele skal times. Det var en udfordring.
De havde ikke mulighed for at høre mig under optagelserne.
Jeg gjorde mit bedste for fysisk at markere, -
- hvornår jeg ønskede at sige de forskellige replikker.
Han er ikke vokset meget.
Det er ikke et nemt arbejde.
Man står der iført et helt ansigt fyldt med motorer, der larmer, -
- mens man prøver at høre dialogen. Hun tager det hele i stiv arm.
Af en eller anden grund bryder de sig ikke om dig.
Nick Nolte, der lægger stemme til, -
- lavede to-tre forskellige indspilninger af hver replik, -
- og så lyttede jeg til dem om og om igen.
Det var altafgørende at gøre det sådan for at kunne skabe figuren i fællesskab.
Jeg har et navn. Det er Kuiil.
De fleste scener var en kombination af -
- dukker og live-action, så det var om at holde tungen lige i munden.
Som instruktør er det noget helt andet at arbejde med.
Man kigger efter små vip med hovedet, der skal udtrykke deres følelser, -
- og det kan være vanskeligt at ramme den rette balance.
Det skal gribes forskelligt an, afhængigt af hvem skuespilleren er.
- Stoler du på mig? - Baseret på erfaringer, ja.
Så må du stole på mit arbejde.
CHARMEN VED PRAKTISKE EFFEKTER
Noget, jeg virkelig var bekymret for, var, -
- om al denne moderne teknologi og så videre -
- ville få praktiske effekter til at forsvinde.
Det, Stan Winston og Legacy laver, er bare så fantastisk.
Det giver en mulighed for at få den samme oplevelse, -
- som publikum får, når de ser en film.
"Gud, det er en baby!"
Hvordan kan vi overhovedet beskrive babyen?
Uanset om det er en dinosaur eller et søuhyre, så er det virkeligt.
Det skaber noget magisk lige nu og her, -
- så man kan filme det. Det skal ikke renderes senere.
Det, at babyen var til stede takket være animatronikken, -
- og at jeg arbejdede med folk, jeg var vant til som skuespiller, -
- var bare helt perfekt.
Det er en sammensmeltning -
- mellem en ældgammel kunstart og en helt ny.
Vi holder fast i den og videreudvikler den -
- i stedet for bare at lave alting på computer.
Det er vidunderligt. Jeg er så glad for det.
Det bedste og spøjseste øjeblik opstod, da jeg lavede afsnit 3.
Jeg indspillede en scene med Werner og babyen, -
- og det var noget af det sjoveste overhovedet.
Werner spillede over for babyen, som selvfølgelig var en dukke, -
- men det tror jeg, han glemte undervejs.
Han blev så betaget af babyen, at han begyndte at instruere den, -
- som var den et menneske.
Jeg prøvede at instruere Werner, som var ved at instruere dukken.
Han ænsede slet ikke dukkeførerne. Han forelskede sig bare i den.
Da Jason Porter og jeg skulle lave en plate-optagelse, -
- kaldte han os kujoner og sagde, at vi skulle lade magien råde -
- og tvinge dem til at bruge dukken. Det var fantastisk.
Og han havde jo ret. Vi brugte dukken hele tiden.
Og CGI-versionen måtte kun efterligne det, dukken kunne.
Den måtte ikke kunne mere.
Nu om dage er filmkunsten nærmest vendt tilbage til det gammeldags.
Teknologien er blevet usynlig, og det er vidunderligt.
Baby Yoda er så skøn, og den bevæger sig.
Der er folk, der bevæger dens øjne, læber og ansigtsudtryk. Fantastisk.
Og de filmede det hele. Det var hjerteskærende smukt.
Fantasi kender ingen grænser.
Der er ingen grænser for, hvad man kan med de nye teknologier.
Det er forbløffende og lige efter mit hjerte.
Vi havde alle sammen en ide om, hvordan det ikke skulle se ud.
I manuskriptet stod der bare, at det var en baby af Yodas art.
Da Dave læste det, lavede han en lille tegning på vejen hjem.
Den røg så over til Doug Chiang, som arbejdede videre, -
- ikke med babyen, men med den æggeformede barnevogn.
Ideen med fingrene, der minder om Det Sixtinske Kapel og E.T., -
- begyndte at tage form.
Selv babyens udseende med de store ører, -
- det havde vi fra Yoda.
Jeg havde førhen arbejdet med store øjne og bevægelige ører -
- på et VR-projekt, der hed Gnomes & Goblins.
Så ideen om et forholdsvis udtryksløst ansigt, -
- hvor alting foregår gennem de bevægelige øjne og ører, -
- ville jeg gerne udforske.
Vi lavede et hav af tegninger.
De var enten for nuttede, grimme eller forkert proportionerede, -
- men de var alle sammen med til at inspirere Dave og mig.
Og til sidst kom så ét billede, som Chris Alzmann havde lavet.
Han var pakket ind i noget, der lignede noget fra en pilotjakke, -
- og hans øjne var mærkelige. Han så sådan lidt spøjs ud.
Men han var bedårende, og det blev det billede, -
- vi valgte at godkende og arbejde ud fra.
Da det var på plads, lavede de en model af den, -
- men den var ikke ret sød, så vi satte folk fra Legacy på opgaven.
Og det var der, babyen rigtig blev til.
Vi starter med venstre. Klar?
Venstre, højre, venstre, højre.
Legacy-teamet brugte mindst tre måneder på at bygge den.
De ville gøre den perfekt, og den begyndte at få sit eget liv.
Jeg er helt vild med den. Den er lidt ligesom en høj stol.
Den er dybt fascinerende og fuldstændig betagende.
Alle vi dukkeførere på settet går op i det med liv og sjæl, -
- for hvor fin dukken end er, så duer den ikke, hvis den ikke kan agere.
Men den havde noget særligt, der opstår en gang imellem.
Det er ikke altid til at forklare. Nogle gange er det bare ekstra magisk.
Løft så hovedet en smule op. Og stræk armene frem.
Sådan, ja. Det er perfekt.
Jeg styrer øjnene.
Jeg styrer kroppens grovmotorik og hovedet.
Jeg styrer ørerne -
- og munden.
Jeg står for grovmotorikken og nogle af gangsekvenserne -
- og en masse armbevægelser.
Jeg arbejder som dukkefører, når der er behov, og så har jeg syet dragten.
Vi læser manuskriptet inden, men den fungerer som en skuespiller.
Instruktøren instruerer den bare, som var den en skuespiller.
Man lytter til instruktionen og noterer sig de relevante dele.
Det er ligesom et band, der kommer ind i en rytme.
Når hovedet drejer til venstre, prøver jeg at være foran med øjnene, -
- og så rejser ørerne sig. Det bliver et sammenspil.
Der er brugt avanceret teknologi i den lille fyr, -
- men vi styrer ham stadig, som man styrede dukkerne -
- i Imperiet slår igen.
Om det er et menneske i en dragt eller en robot dækket med silikone, -
- så er det et væsen, man skal kunne relatere til.
Derfor filmer man dem som alle andre skuespillere, -
- der har en betydning og et formål og en udvikling.
Og det skal virke troværdigt.
Heldigvis var væsenerne helt fantastiske.
Babyen var utrolig. Der skete noget særligt en dag på settet.
Den lille hånd lå her, så jeg tog fat i den -
- og greb fat i Mandos jakke.
Den lille hånd, der holdt fast, fik alle på settet til at juble.
- Er babyen ikke skøn? - Han er vildt sød!
Ja, ikke?
Det er en kliché, men skuespil er reaktioner.
Når vi er til stede sammen med skuespillerne, -
- og babyen vipper med hovedet eller med ørerne, -
- så afføder det en reaktion hos dem, og den spiller vi videre på.
Det er virkelig forbløffende og uhyre effektivt.
Selv når jeg bare står ved siden af den, -
- og Legacy-drengene får den til at dreje hovedet og se på mig ...
Selvom man ved, det er mennesker, der styrer den, så gør det en forskel.
Man ser det også på skuespillerne. De er mere forsigtige med den.
De er omsorgsfulde over for den.
Denne lille sumpvinge er altså årsagen til alt postyret.
Kær, lille fyr.
Altså, at arbejde med dukken -
- var som at arbejde med en lille baby. Det var så sjovt.
Selv hår- og sminkefolkene kom hen for at snakke med den.
"Se lige den lille baby. Hvordan har han det?"
Man ved godt, den ikke er ægte, men jeg talte også selv med den.
Den var så naturtro.
Når man spiller over for babyen, så stjæler den fuldstændig scenen.
Det har været hyggeligt, men hvis ikke vi skal tage en omgang mere, -
- er en af os nødt til at smutte.
Jon Favreau kom hen og sagde: "Du var rigtig god i den scene, -
- men babyen gav dig tørt på."
Jeg vidste bare, jeg aldrig ville kunne overstråle den baby.
Pyt med historien, bare ret kameraet mod babyen. Den stjæler ens hjerte.
Han er dagens hovedperson, -
- så lad os tage os god tid til at gøre det ordentligt.
At se ham på film og i virkeligheden ...
Det taler direkte til ens inderste barnedrømme.
Alle vi andre spiller andenviolin over for ham. Så cool er han.
Vi bygger op til øjeblikket, hvor han kigger op -
- og rækker hænderne frem.
TIDLØSE TEKNIKKER
Vi lod os inspirere af andre Star Wars-udgivelser -
- allerede fra Kapitel 1.
Vi har IG-11, der var ...
Han er en dusørjæger baseret på IG-88 fra Imperiet slår igen.
Han gjorde aldrig andet end at stå og se cool ud.
En tæskesej figur, der kun deler tæsk ud i det udvidede univers.
- I computerspil. - Og bøger.
Hal, hvordan gjorde du IG-11 levende?
Han har en ganske særlig måde at bevæge sig på.
Han var sjov at arbejde med.
Vi havde udviklet K-2SO til Rogue One.
Den droide blev i høj grad båret af skuespilleren Alan Tudyk.
Men til IG ville vi ikke bruge en skuespiller, fordi han er så lineær.
I stedet ville vi udnytte det -
- og lade ham gøre ting, som menneskekroppen ikke kan.
Det var sjovt at finde ind til, hvad der så godt ud til ham.
Masser af vinkler. Hans albue er enten bøjet 90 grader eller strakt.
Ofte brugte I en dukke. Det var en god blanding.
Det var efter min mening et af seriens mange lykketræf.
Josh byggede en flot model af IG, som mest var til at sætte lys efter.
Den havde fire hjul og var virkelig tung og vakkelvorn.
Vi tog nærbilleder af hovedet, fordi det kunne snurre rundt.
Det så meget bedre ud, end vi havde regnet med, -
- så vi begyndte også at bruge ham i halvfiguroptagelser.
De roterede ham foran kameraet, -
- så han vrikkede frem og tilbage på en akavet måde.
Hal så det og tænkte, at vi kunne gøre det til en del af ham.
- Akavet på den helt rigtige måde. - Det gør, at han ikke er for cool.
Det vidner virkelig om, hvor værdifulde modeller er.
De er stadig enormt vigtige for vores arbejde.
Vi lavede også stop-motion-blurrger med vores venner fra Stoopid Buddy.
Vi ville så gerne have det med. Hvornår ser man stop-motion-blurrgen?
I klippet, hvor Mando bruger sit kikkertsigte første gang -
- og ser dem gennem kikkerten.
Der tænkte jeg faktisk, at du gik lidt for vidt.
Nu rejser vi tilbage i tiden og laver stop-motion.
Jeg er altid frisk, men jeg var i tvivl om, at det ville fungere.
Men jeg kender firmaet og vidste, at de ville give den fuld skrue, -
- og det fungerer utrolig godt.
- Hvem byggede dukken? - Tony McVey.
Var det ikke ham, der skabte Salacious Crumb?
- Jo, det var ham. - Han er Star Wars-veteran.
- Salacious Crumb har vi også med. - Ja, og ham byggede Tony også.
Han byggede en magen til.
Det gibbede i folk, da vi viste dem klippet, -
- hvor han går forbi den spidstegte abeøgle.
Alle udbrød bare: "Åh nej."
Du havde besluttet, at vi skulle stege den.
Og så fandt jeg på, at der kunne sidde en anden og grine ad den.
Han skulle have grinet ad den døde, men folk syntes, det var for ondt.
Så i stedet lod de ham sige bedrøvede lyde.
Er det bedre, at han er ked af, at hans ven skal spises?
Det er den slags, der sker, -
- efter Imperiet er forsvundet, og Jabba er forsvundet.
Han har ikke haft det nemt. Det er nok ikke den samme.
Men det viser, hvordan hierarkiet er blevet vendt på hovedet.
Alle elskede den dukke. Dukker skaber også bare liv på settet.
Havde vi brugt en grøn dims, var det nok også blevet pænt.
Så kunne crewet sidde og blive overrasket over resultatet.
Men vi havde en mand neden under buret.
Mike sad sammenkrøllet dernede. Der sad en granvoksen mand -
- og styrede Salacious. Det var vildt fedt.
Vi refererer til Georges verden. Alt det her er Georges værk.
Bor man i et Frank Lloyd Wright-hus, flytter man ikke rundt på murene.
Man kan skifte rør og inventar, -
- men man vil sørge for at bevare essensen af det, mesteren skabte.
Vores frirum består i, -
- at man kan tillade sig at lege i periferien af Star Wars-universet.
Se bare juleshowet og tv-serien Ewoks.
Der har altid været plads til at lave sjov uden for de store film.
Filmene er hovedattraktionen.
Men vi laver noget, der er sjovt og stadig føles som en del af det.
De første Star Wars-film har noget nusset over sig, -
- når man ser på kostumerne og verdenens fremtoning.
Det opstod nok af nødvendighed, da man arbejdede på den første.
Man ombyggede fly og så videre.
Det, man gjorde dengang, endte med at blive et ikonisk look.
Og det skal bevares. Man skal forblive forankret i den verden.
Og den ser jo også fantastisk ud.
Vælg et.
Noget af det mest udfordrende for mig var -
- at få rekvisitterne til at passe ind i tidslinjen.
Vi er tæt på den oprindelige trilogi, -
- så jeg forskede i, hvordan de skabte de ikoniske blastere.
De lejede overskudsvåben fra 2. Verdenskrig og modificerede dem.
Eftersom de var lejet, måtte de ikke omkonstruere våbnene fuldstændig.
Vi brugte samme teknik i vores design.
Jeg fandt våben fra 2. Verdenskrig, -
- hvis udformning kunne fungere i det her univers.
Vi lavede illustrationer ud fra de våben, og folk var ellevilde.
Vi var på rette spor.
Du skal lade, som om den er måske dobbelt så tung.
Det må ikke føles, som om man kan flå rundt med den.
Jeg var hjemme til thanksgiving og sad og snakkede med familien.
"Ja, jeg har en blaster og en kæmpestor kanon."
Min lillesøster sagde: "Gina, går du med blastere?"
"Ja, jeg går med blastere, okay?" Det var jeg helt vildt stolt over.
Giv mig pulsriflen.
RØVERHISTORIER FRA AV-KLUBBEN
Vi omtaler os selv som "AV-klubben". Og det interessante ved det er ...
Vi startede med en historie, et koncept og et format.
Men så begyndte vi at blive nysgerrige på hinanden.
"Er du lige så nørdet med det her, som jeg er?"
Guillermo del Toro lærte mig, at hvis man bygger miniaturer, -
- så må man tage dem med hjem.
Det er udelukkende derfor, vi bruger motion-control.
På Zathura ville vi gerne bruge stop-motion eller go-motion, -
- hvilket var sjældent dengang.
Vi brugte motion-control-miniaturer til skibene for æstetikkens skyld.
Filmen skulle have et nostalgisk skær, men det var mest bare en undskyldning.
Ligesom Cameron, der lavede Titanic for at få lov at lege med ubåde.
Der er ofte en nysgerrighed, man gerne vil have stillet.
Og det var sådan, vi kom til at tale om -
- at bygge en Razor Crest-model af hensyn til lyssætningen.
Det kunne jo være rart med bare ét skud for lige at prøve det af.
Det startede med en snak om, at hvis vi skulle bruge miniaturer, -
- hvordan gør vi så det inden for budgettets rammer?
Serien var jo budgetteret på grundlag af computergrafik.
Min baggrund er jo miniaturer og motion-control, som jeg elsker, -
- men det bliver ikke brugt så tit, fordi det er dyrt.
Derfor måtte vi prøve at finde en garagemetode, -
- en hurtig og beskidt måde, hvorpå vi kunne filme de skud.
- Jon tænkte: "Jeg har en garage." - Det var sådan, Kerner startede.
Det ene skud udviklede sig til en hel del.
- 14? - En 14-15 skud.
Modellen blev også brugt i lyssætningen af CGI-arbejdet.
Du havde allerede undersøgt, hvordan vi kunne fjerne skibe fra optagelserne.
Du viste os et sammenklip.
Det var skud fra den originale trilogi.
Mest fra Et nyt håb, men også fra Imperiet og Jedi-ridderen.
Det skulle illustrere, hvordan skibene bevæger sig i de film.
Det var, før vi overhovedet havde talt om miniaturer.
Du lavede det bare, fordi det var interessant.
For mig var det en stilguide, jeg lavede under Rogue One.
Vi lavede et sideprojekt uden direkte relation til Rogue One, -
- fordi vi lavede så meget Star Wars. Vi tog skud fra den originale trilogi.
Vi undersøgte, hvad det var, der gav dem deres særpræg.
Var der en destroyer med, lagde vi en CGI-destroyer ind ved siden af -
- for at sammenligne en præcis kopi med en, der var lidt moderniseret.
Det begyndte der, -
- og på det her projekt gik jeg endnu mere i dybden med det.
Hvor meget var egentlig tilsigtet i fremtoningen af de gamle film, -
- og hvor meget skyldtes teknologiske begrænsninger?
Kamerabevægelserne var begrænsede. Der var ikke mange ind-og-ud-skud.
Det bruger man tit i CGI, men med miniaturer er friheden begrænset.
Rent fysisk er man begrænset af, hvor stor og hvor lang scenen er.
Kameraet kører hen over scenen og giver illusionen af bevægelse, -
- men der er grænser for, hvor langt væk fra modellen man kan komme.
I Et nyt håb var modellen af Falken på størrelse med det her bord.
Den var to meter lang, så den var svær at komme på afstand af.
De brugte en vidvinkellinse til at skabe en følelse af afstand.
Derfor er der ikke ret mange skud af Falken med fart på.
Til Imperiet byggede de små modeller, så man kunne få mere fart i skuddene.
Alle de ting afgjorde, hvad der var muligt.
Men rent stilistisk gav George også filmen sit eget særpræg.
Han tog scener fra Slaget om England og Mørkets eskadrille -
- og brugte dem som en slags skitse for Slaget om Yavin.
Klipningen af de film, der brugte optagelser af rigtige fly i luften, -
- var også en inspiration.
Og det var en udfordring at genskabe ting, der er filmet ude i virkeligheden.
Hvis man befinder sig i et lokale med en model og et kamera, -
- og man ikke kan bevæge sig så meget, hvordan får man så dynamikken ind?
Hvis man ser på optagelser af fly i fart filmet med en lang linse, -
- så bevæger flyet sig ikke ret meget i billedet.
Men baggrunden farer forbi, og det giver en super dynamik.
Helt tilbage på Iron Man havde vi de udfordringer.
Da vi skulle optage baggrundsbilleder, sendte vi jagerfly på vingerne.
Vi forsøgte at filme dem og skabe de udfordringer, -
- som du nævner, der er nedarvet fra Slaget om England.
At filme to fly kræver tre fly.
Kameraflyet og de to andre, som man skal forsøge at dirigere over radioen.
Det giver som regel nogle ufuldstændige optagelser.
Men det, som efter min mening fik det til at ligne Star Wars, -
- det var, når hele baggrunden, hele stjernehimlen bevægede sig.
Så kunne jeg mærke suget -
- og hele den dynamik, jeg husker fra de gamle film.
- Du bruger det også i CGI-skuddene. - Så de får den samme fornemmelse.
Det er interessant at høre, -
- og det var noget af det, der tiltrak mig ved Lucasfilm.
Alle elsker Star Wars og ved en masse om det.
Men her er Star Wars virkelig en del af historien, -
- fordi det er hele grundlaget for firmaet.
Og der er en viden, ligesom hos jedierne, der bliver givet videre.
Og man får den viden fra folk, der har arbejdet med de personer, -
- som vi kan tage fat i og bede om at bygge en ny Salacious Crumb.
Det lyder banalt, men når man ser på, hvor meget det her betyder for folk ...
Det er utroligt, at der så mange år efter -
- er så stor lyst til at fortælle nye historier i den verden, George skabte.
Men det er også et stort ansvar at huske, hvor det kommer fra, -
- og samtidig skubbe det fremad. Det er det, der gør Star Wars unikt.
At man kan bidrage til magien og dens grundlæggende mytologi.
Den historie betyder meget for mig, og det er en vigtig del af Star Wars.
Og samarbejdet med jer har gjort det her til noget endnu mere særligt.
Oversættelse: Henrik Thøgersen Scandinavian Text Service