Det viktigste ved et prosjekt som dette
er kjærligheten til Star Wars-verdenen,
og å fortelle med den kjærligheten.
Vi elsker spesialeffekter og fyrverkeri
og utrolige visuelle opplevelser,
men vi liker forhold og figurer best.
Vi tar også risker
med utrolige belønninger,
så vi kan få til noe nytt.
Det er et eventyr.
Et Star Wars-eventyr.
SKUESPILLERE
Jeg var interessert i å samarbeide med dere fra begynnelsen av.
Det var det første.
Men jeg vil alltid se manus.
Jeg vil vite hva jeg skal gjøre.
For folk har agendaer,
eller sine syn på verden eller...
Det du gjør som skuespiller, er...
Du godkjenner
det noen vil si om verden eller i verden.
DAVE FILONI PRODUKSJONSLEDER/REGISSØR
Jeg leser manus og tenker: "Pokker, dette er bra."
"Jeg liker det jeg leser."
Det er konteksten, og når jeg går dit
og ser på mandalorianeren,
vet jeg hvordan dette blir.
Nå må jeg gjøre det troverdig
gjennom figuren min,
uansett om jeg kan se den andres øyne.
Det er noe med utseendet til mandalorianeren...
KONSEPTKUNST
- som har et eget mysterium... - Ja.
Vi arvet det fra George.
- Bra. - George lånte Boba Fett
fra Man With No Name,
for det ligner på Eastwoods rette hattebrem.
Like over øynene.
Og ponchoen over skulderen og ryggen,
og de legger inn en sporelyd.
Dekonstruert revolvermann-ikonografi.
Mandalorianer er ingen rase.
Det er en tro.
Jeg elsker å gjøre ham så menneskelig og åpen som mulig.
Det er rart å si, for han virker utilgjengelig
med sin heldekkende rustning.
Men vi skal kunne gjenkjenne oss i ham.
På en måte er alle dekket av rustning og redde for å ta den av.
Og det gjør ham til en figur
vil alle ønsker å følge.
Har du noensinne tatt av hjelmen?
Nei.
Har noen andre tatt den av?
Aldri.
Dette er veien.
KONSEPTKUNST
Mandalorianere, iallfall så vidt vår mandalorianer vet,
kan ikke vise ansiktet.
BRYCE DALLAS HOWARD REGISSØR
Mandalorianeren vår følger dette.
Viser han ansiktet, kan han aldri ta på hjelmen igjen.
Han er ikke mandalorianer lenger.
Og han undrer:
"Kan jeg ta av hjelmen? Kan jeg leve med det?"
Lurer på hvordan du ser ut under.
Få se øynene dine.
Det er utfordrende å få fram den følelsesmessige kompleksiteten
eller en nyansert framføring
når hovedpersonen
har på rustning og skjuler ansiktet.
Hvordan forstår du en person med tildekkede øyne?
RICK FAMUYIWA REGISSØR
Som historieforteller og publikummer vil jeg se det
og hva som er bak masken.
Arbeid med skuespilleren for å bruke det fysiske, så det...
Selv den minste hodebevegelsen. Mye av det handlet om ubevegelighet,
å være ubevegelig
når noe viktig skjer,
så du føler at alt har stoppet et øyeblikk,
slik at alle gester blir meningsfulle.
Vi prøvde å bruke figurens ubevegelighet,
slik at den minste bevegelse betydde noe
og få det til å vise
hva han føler og tenker uten at vi ser øynene hans.
Man ønsker å studere ansiktet til en slik figur mer
fordi du vil se hva som ligger bak.
Slik at alt ved ham blir viktig.
Jeg tror vi som publikum ønsker å se
for å projisere egne følelser på hans erfaring.
- Jeg tror det er i åttende episode... - Ja, den siste.
- Når vi tar av deg hjelmen. - Halvveis.
Den skal straks på igjen.
Jeg elsket hvordan du så ut under den, for...
- Forferdelig. - Nei, det er...
Her er den historien.
- Hva? - Hvilken?
- Turen til sykehuset? - Ja.
Veldig pinlig.
Jeg har vært i stor fare.
Jeg vil forråde alle mine tidligere arbeidsgivere, og si at ingen...
Det skjedde mye utillatelig i måneder i strekk.
Jeg satt på blikktak i ruiner i Sør-Amerika
Jeg tenkte: "Glir jeg,
"er jeg ferdig."
- Jeg tenkte: "Vi holdt... - Kina i fem måneder.
- Slik ble han skadet i vogna. - Matthew Vaughn-filmene.
Jeg gikk ut av sminkevogna, så til siden
- og kolliderte med en treplate. - Ja.
Har aldri vært på sykehus
- på grunn av jobben før. - Dette er ille.
Han var sminket fordi det var scenen etter eksplosjonen,
og han blødde fra ørene og var dekket av blod.
- Ja. - Ja.
- Hva er ekte blod og hva er... - Han havnet
på akutten, og de sier: "Slipp ham inn!"
- "Se hvordan han er." - De sier:
"Han er i ferd med å dø."
Jeg satt like ved ham i sminkevogna,
og de la på ham blod. Og så...
Jeg kommer inn, og blodet kommer...
Jeg kommer ut til prøven og tenker:
"Pokker, så flinke de er. Dette virker ekte."
Og han holdt seg for nesa.
- Du måtte sy. - Sju sting.
- Det var så kult,
og dette kan du være stolt av,
du dro på sykehuset og kom tilbake.
- Gi deg. Dere hadde dratt. - Som en ishockeyspiller.
- Dere flyttet. - Du gikk av isen.
- Kom tilbake. - Dere flyttet...
- Dødsbra. - Dere flyttet fjell.
- En puck i hodet, kom tilbake... - Flyttet fjell,
jeg kom meg ikke fra sminkevogna til en prøve.
Men det var bra at scenen var om en som...
- Så det var perfekt. - Skadet. Perfekt.
Du gikk opp i det. Metode.
Du gikk opp i det.
Jeg ville ha skrytt om det. Utrolig.
- Ja. - Flott historie.
Får jeg kommentere hjelmgreia?
Ja.
Det var utfordrende.
Sitter du overfor noen, viser de
- kroppspråk. - Ja.
- Og disse to tingene... - Ja visst.
Du kan si én ting,
men disse to tingene sier noe annet.
Jeg reagerer på det du viser.
- Du slår ballen slik... - Nettopp.
Uansett hva den gjør, må jeg tilpasse meg.
- Og den hjelmen... - Det er ei maske.
- Ja. - Den er flat.
Det er ingenting.
Så du må...
Jeg må høre så nøye på stemmen
og håpe at den viser hva denne personen er.
Ikke bare ordene,
- men det som ligger under. - Ja.
Det er en utfordring.
Du konsentrerer deg enda mer,
og blir enda mer ubevegelig, om det er mulig.
Du blir en kolibri. Du tenker: "Best du jobber hardt."
Jeg spiller tredjefiolin for to utrolige fyrer, Brendan Wayne og Lateef.
Jeg opptrer ut fra fysikaliteten deres.
Jeg hadde ikke klart det uten dem.
Brendan kan behandle våpen,
slik at revolvermann-aspektet ved mandalorianeren
blir ordnet på den måten.
Jeg får trekke våpen.
BRENDAN WAYNE MANDALORIANER-STUNTMANN
Jeg får skyte med våpen og skyte ut kroker.
Det er gøy.
Så har vi Lateef Crowder,
som kan capoeira, jujitsu, praktisk talt alt.
Hemmeligheten er å alltid være klar.
LATEEF CROWDER MANDALORIANER-STUNTMANN
Jeg trener alltid. Om det er kampsport
eller stuntøvelser,
vekter eller fysisk form.
Må alltid være klar og kunne tilpasse meg.
Jeg er mandalorianer.
Takk, folkens. Vi er ferdige.
- Du jobbet med tre forskjellige personer. - Ja.
Alle bruker samme maske.
Men på film ser jeg en liten forskjell.
Så du forskjell på dem?
- Jeg... - Var de som mandalorianeren?
På film virker det...
- Alle er like? - Ja...
- Ja. - For meg
viste dere alle fysikaliteten, det utrolige skuespillet
og brorskapet jeg fikk fra den andre.
Så dere er alle
- mandalorianeren for meg. - Ja.
Jeg har god kjemi med alle dere.
Dere velger klokt og vet hva som skjer i scenen.
Masse følelser må vises med kun stemmen.
Jeg kan ta deg inn varm...
Eller kald.
Perfekt.
Det er interessant å legge på stemme.
Vi får improvisere.
Senk blasteren din.
Få dem til å senke sine.
Jeg er i lauget!
Jeg, Jon og Dave skriver om på stedet
og finpolerer.
Jeg vil ha min neste jobb.
Ta denne, så hopper vi til den scenen.
Bare vent.
I denne episoden må vi plante ideen,
slik at når du skifter mening, føles det fortjent.
Dette er veien.
- Bra. - Ja, flott.
Vi har ikke nevnt karrieren din innen kampsport.
Jeg kjente deg...
Jeg likte deg fra Haywire og Deadpool.
Vi kjenner Soderbergh via lauget.
Han har veldig god smak.
Jeg tenkte: "Han fikk tak i deg."
Godt gjort.
Jeg tenkte: "Hun kan passe til rollen."
Jeg så opptak av deg. Det var ingen audition.
- Nei. - En telefonsamtale.
Gudskjelov, for jeg vet ikke...
Jeg gjør auditioner stadig bedre.
Du var i historieillustrasjonene før mitt første møte med disse folka.
KONSEPTKUNST
- Det var... - I rommet med bilder.
Jeg vet ikke om de hadde snakket med deg, men du var med.
- Jeg stoler på... Ja. - Og de sa:
"Vet ikke om du vet."
Jeg sa: "Gina Carano fra Haywire."
- Du verden. - Absolutt.
Jeg er overveldet av...
Jeg føler meg ikke som en vanlig skuespiller
og blir nok aldri Hollywood-aktig.
Jeg føler at folka som finner meg,
som deg, Soderbergh, er folk som...
- Ser litt av sjelen din? - Ja, takk.
For denne jobben var jeg fysisk...
Jeg var meg selv.
Jon ville ha en handlekraftig kvinne i rustning,
og med denne jobben har han hjulpet meg med å elske det jeg er.
Alle skjønte at jeg var sterk
da jeg måtte løfte opp Mando
og dra ham inn i felleshuset.
Jeg stilte meg ved ham
løftet ham opp bakfra og dro ham inn.
Da hun bar Mando...
KIM RICHARDS FØRSTE REGIASSISTENT
bar hun ham virkelig. Det var ingen stuntkvinne.
Gina brukte makt og dro ham bortover.
- Sinnssykt. - Bra.
Det er utrolig å være ung kvinne i bransjen
og se andre kvinner bli framstilt som heroiske og tøffe.
Gina er et perfekt eksempel.
Gina lyser opp når hun har actionscener.
Du ser at hun elsker å være den figuren i denne verdenen.
Og uttrykkene hennes i kampscenene
- er ikke lette. - Nei.
Måten hun slår på, gjorde Harrison Ford til stjerne.
Han kunne slå, som Indiana Jones.
Han fikk vondt i hånda når han slo.
Han var veldig menneskelig og spilte ikke superhelt.
Han spilte sårbar, og øynene hans viste det.
Gina, delvis på grunn av bakgrunnen sin.
Hun har faktisk slått folk og blitt slått.
Det er en stor forskjell.
Det er når du ser...
Når du spiller inn en kampscene uten å ha opplevd det,
har du en stor ulempe.
Hun var proff kampsportutøver i årevis.
Jeg elsker det også, for det er...
George Lucas viste til en eldre generasjon.
Han var "baby boomer".
Han viste til filmer fra krigsgenerasjonen.
Han viste til filmer om andre verdenskrig og filmer fra oppveksten sin.
TAIKA WAITITI REGISSØR/STEMMEN TIL IG-11
Actionscenene hans var som i de filmene.
Og da besatte de actionheltroller
med folk som...
Særlig for westernfilmer dro de til Gower Gulch...
De brukte ekte cowboyer og folk
som kunne ri, bruke lasso, slåss og skyte.
Alt var veldig autentisk.
Slik ble folk filmstjerner noen ganger.
De hadde den bakgrunnen.
Det er nesten som med kampsport nå.
Folk blir skuespillere fordi de kan det.
DEBORAH CHOW REGISSØR
Hun var som et ekko fra fortida.
For meg er det så mye...
Jeg kan forholde meg til henne i den rollen,
og hun spiller en rolletype jeg ville...
Den typen actionfigur jeg ønsket mest.
Cara Dune var veteran.
Hun var jeger for opprørerne,
og hun skal legge fram en plan, så hør nøye etter.
Skyt.
Om kostymet, utseendet og slikt
sa Kathy Kennedy:
"Star Wars-figurer har alltid en unik silhuett."
Du gjenkjenner dem på lang avstand.
Du vet at Han Solo går mot deg
og ikke Obi-Wan Kenobi.
Hei.
Du ser forskjellen, på grunn av silhuetten.
Ser du Gina 15 meter unna med bakbelysning, vet du at det er henne.
Hun ser ut som en kriger.
Det kan bare sies slik.
Cara er eks-sjokksoldat.
Hun er fra planeten Alderaan,
en fredelig planet som blir sprengt.
Hun dro derfra,
og skilte seg ut på planeten sin.
Hun var opprørsk.
Hun sa: "Jeg er interessert i krig og slåssing.
"I ting som girer deg opp."
Dette er første gang
jeg virkelig har levd meg inn i en figur.
Kom til mamma.
Du har en viss kroppsholdning.
Du har en viss selvtillit.
Mange skuespillere viser at de er tøffe.
Tøffe folk jeg kjenner,
viser ikke at de er tøffe, de vet det.
Så viser holdningen statusen.
Fordi du vet at du har vært i situasjoner
som du har taklet.
Jeg ser det fordi jeg ikke er slik.
Jeg vet jeg ikke er det.
La oss snakke om den andre siden av spekteret.
- Vent, du er... - Så, Pedro...
La oss snakke om dustene som får jobben.
Få jeg si noe om... Carl var... Jon...
Jeg vet ikke. Den følelsesmessige intelligensen...
Du forstår tankene og følelsene mine,
hva jeg har vært gjennom i karrieren...
Vi har aldri spist middag sammen. Bare møttes i kontorbygg.
- Vi har samarbeidet mye. - Nettopp.
Du er der ofte.
Du forstår det. Det er genialt.
Det tror jeg fullstendig.
Han sa at når Carl var på film, tok han meg tilbake,
og når jeg måtte se og vite noe,
sa han: "Kom. Få vise deg noe.
"Hør på ham. Se på ham.
"Slik er en superstjerne.
"Hør på stemmen hans, hør på måten..."
Det er utrolig når han gjør dette.
Det var vakkert å se på deg, Carl. Stemmen din er...
Stemmen din er så kraftig og vakker,
at den høres ut som en sang. Alle hører den i rommet.
Vi så oss rundt og tenkte:
"Det er en superstjerne."
Du har vært en superstjerne, og det var en ære
- å spille sammen med deg. - Herregud. Takk, Gina.
Jeg feirer suksessen din.
Fordi den er min også.
Noe ved denne figuren...
KONSEPTKUNST
minner meg om en blanding av John Huston og Orson Welles.
Han har noe stort ved seg,
noe dominerende,
som han ikke prøver å vise. Han bare er slik.
Han tar stor plass.
Hvorfor skal jeg stole på deg?
Fordi jeg er ditt eneste håp.
Du kan framstille en figur som skurk,
og jeg har aldri tolket roller slik.
Jeg finner store feil hos folk.
De feilene kan lede folk på villspor,
til ondskap.
Greef blir fristet.
Du elsker å se på Carl Weathers,
fordi han har slik karisma.
Jeg lærte mye om det ved å se på det.
Han fortalte også...
En gang fikk jeg ikke til noe,
noe som opprørte meg.
Han leste ei avis og sa: "Det skjer med alle."
Jeg sa: "Jeg er over det. Takk, Carl."
Et kjempefint menneske.
Carl skulle ikke bli med i hele serien.
Han var med i episode én og ble satt ut av spill i episode tre.
- Tre. - Ut av spill?
- Ante ikke det. - Først.
Med heldekkende protese...
- Ja. - En annen utenomjordisk rase.
- Jepp. - Så byttet vi på det,
og etter at han gjorde det...
Det var en tjeneste. Jeg sa: "Gjør denne..."
Han: "Jeg har nesten sluttet som skuespiller, men ok."
Carl skal spille i 101 og i 103...
- Ut. - Han blir skutt.
Han skulle gjøre det som en tjeneste.
- Så ser vi at det er ham... - Så snakket han,
og vi sa: "Hvordan kan vi dekke ansiktet hans?"
Han kunne ikke være romvesen.
Umulig. Kom igjen.
Hvordan skal du dekke det?
De tegnet Carl med sminke på, og jeg sa til ham:
"Vi kan ikke dekke deg til."
Han sa: "Jeg tenkte meg det."
Han gjorde ikke en gang...
Grunnen til...
Jeg skal si hvorfor det var ok.
Fordi det ikke var noen grunn til å krangle.
Jeg tenkte: "La oss prøve det.
"Jeg har aldri gjort det før, det virker ok."
Men jeg går derfra og tenker:
"Hvorfor gjorde du det?"
Fordi folk vil se på om du har riktig navn.
- Hvorfor ikke riktig ansikt? - Ja.
Du tar det jo av til slutt.
- Tja... - Kan du tenke deg...
I det grundige rollebesetningsarbeidet
- tenkte de... - Hei.
"Folk vil gjerne slutte å se på denne fyren."
- Slik. - "Sett en hjelm på ham."
Det er ikke slik. Vi tenkte:
"Hvem ville likt en flott stemme?" Så sier du: "Hør",
vi snakker med ham
og tenker at vi må filme Carl.
- Han hører til... - Jeg er glad.
- Han føles som... - Kameraprøven
der du og jeg filmet ting, og vi testet kameraene.
Vi hadde folk i store masker og proteser,
- vi prøvde... - Du var der.
Enkel regi for det i en scene.
Den foregikk i en bar. Jeg var nervøs.
- Han hadde aldri regissert. - Ikke spillefilm.
Dette var en test.
Han sa: "Kom igjen. Gjør det."
En fyr med fire øyne og enorm maske. Han ser ikke.
- Han surrer rundt. Jeg går... - En gikk med Mando...
- Du kom, uten å delta i testen. - Ja.
Jeg prøver å regissere og tenker:
"Jeg må arrangere dette riktig, for Jon ser på."
Jeg regisserer: "Du skal være her",
og "Du nekter å gi drikke. Det går fint."
Fyren i masken gjør dette.
Jeg tenker: "Herregud, hva skjer?"
Jeg tenker: "Jeg kan tegne dette mye fortere.
"Hvorfor gjør jeg dette?"
- Vi så det på skjermen. - Ja,
og treneren ser på det og sier: "Ok."
Han sier: "Slipp meg."
Han går inn. Første lag går inn.
Ett lag gikk ut. Det første teamet går inn.
Han går inn, kommer tilbake og sier: "Se."
Vi ser på det. Det var bedre, men ikke bra.
- Det var fortsatt klossete. - Vi sa:
"Kanskje maskene er en feil."
Vi sa: "De kan verken se eller gjøre noe."
Akkurat. Vi sa:
- "Vi overbeviste alle om dette." - Ja.
Når vi spiller inn scenen, tenker jeg...
Bra at vi...
Bra at vi får se dette.
Mando klarte ikke engang
å sette seg i avlukket på grunn av utstyret.
Han har på rustning og hoftepolstring,
han prøver å sitte...
- Det var et prototyp-kostyme. - Klank, klank.
Jeg tenker: "I animasjon
- "ville han glidd." - Ja.
Da han dukket opp,
- satte hjelmen... - Den passer.
- Og det var... - Da slappet jeg av.
- Som smurt. - Da slappet jeg av.
Når noen...
- Knepet er, det er ikke bare folk... - Ja.
I kostymer du veileder.
Vedkommende må være skuespiller.
Ja.
Norske tekster: Jon Sæterbø