Vi är på en bangård i Los Angeles. Alla skådisar är här och vi har det bra.
Vi använder oss av hela Star Wars-sagan. Det bidrar till känslan av autenticitet.
Entusiasmen smittar av sig.
Jag har varit ett fan sen jag var liten och nu omges jag av andra fans.
Det har varit kul.
ARVET
En hel generation var i den ålder jag var när jag såg den första trilogin...
...när de såg prequel-trilogin.
Och du jobbade med prequel-trilogin.
Den var oerhört avancerad, precis som motion control-tekniken i första trilogin.
I dag känns den tekniken daterad jämfört med vad vi kan göra i dag.
Ni behövde gjuta nytt liv i Star Wars. Hur många år efter originaltrilogin?
Jedins återkomst kom 1983. Vi började 1999.
Jag gick i high school och extraknäckte på bion i Flushing när den visades.
Jag var grabb när första kom -
- men när den sista släpptes var det inte längre mitt främsta intresse.
Då hade jag gått vidare till Mad Max-filmerna och annat.
Diskuterade ni de här sakerna? Hur ni skulle vara trogna mot Star Wars?
Eller hade George hela tiden en idé om hur det skulle se ut?
Jag sökte mig till branschen tack vare Star Wars.
Jag var 14 när Stjärnornas krig kom -
- och hade börjat fundera på vad jag ville jobba med.
Kanske maskinteknik eller arkitektur...
Men så kom Stjärnornas krig -
- och plötsligt hände jättemycket inom nöjesbranschen.
Det var väldigt inspirerande, och fick mig att söka mig till branschen.
Så allt jag gjorde på min väg mot ILM gjorde jag med förhoppningen -
- att en dag få jobba med nåt lika stort som en Star Wars-film.
Sen råkade jag vara på rätt plats vid rätt tillfälle -
- när George drog igång det nya Star Wars-projektet.
- Jobbade du på ILM då? - Ja.
Så du var redan där när han meddelade att det var nya Star Wars-filmer på gång?
Ja, typ.
Alla som jobbade på ILM måste ha älskat Star Wars-filmerna -
- och sen säger George: "Vi ska göra tre nya filmer."
Vi hade möten varje år, där George svarade på frågor.
- Och varje år kom frågan... - "Star Wars?"
De första åren jag jobbade där svarade han alltid lite undvikande:
"Vi får väl se."
Men ett år när nån ställde frågan svarade han: "Ja, kanske det."
Det kan jag intyga -
- för jag jobbade med filmerna emellan, det vill säga Indiana Jones-filmerna.
Han slutade nog aldrig fundera på om han skulle göra fler Star Wars.
För under inspelningen av Indy-filmerna stod han aldrig på golvet och regisserade -
- och var kanske inte så involverad...
Det var Steven som regisserade, och George var producent.
Och nån som George, eller alla filmskapare för den delen -
- blir efter ett tag rastlösa när de inte får göra sina filmer.
Och att han älskar att flytta fram teknikens gränser...
Det gjordes visserligen till viss del i Indiana Jones-filmerna -
- med inte alls som i Star Wars.
Och jag tror att varje gång vi gjorde tekniska framsteg -
- så började han fundera på hur det kunde användas i Star Wars.
Star Wars har blivit en del av våra liv, det är nåt vi ständigt återkommer till -
- men jag tror inte att folk inser George Lucas betydelse som upphovsman.
Jag vill gärna tro att jag gör det, men jag har ju sett honom skapa det.
Jag har sett människan som skriver filmens manus -
- och som verkligen förstår Anakin Skywalker och Luke Skywalker -
- eftersom de är en del av honom.
Det är nåt jag har stor respekt för. Star Wars är inte min skapelse.
Jag kände mig privilegierad som var delaktig och jobbade med George -
- men det hände att jag föreslog scener och han sa: "Nej, det funkar inte så."
Och med rätta, det är hans berättelse.
Det är han som har skapat Årtusendefalken, Chewbacca, Yoda...
Alla de här grejerna är sprungna ur hans fantasi.
Så det gäller att vara lojal mot det han har skapat -
- och följa George i att ständigt hitta nya sätt att berätta historierna.
Jag har alltid känt vördnad för Star Wars och filmernas magi.
George har hela tiden tagit in personer som kan föra in sagan på nya spår.
Han har förstått -
- att rollfigurerna behöver utvecklas på för honom oförutsägbara sätt.
Han har alltid varit öppen för att driva berättelsen -
- i riktningar som kanske inbegriper andra berättare.
Snyggt!
Jag älskar Star Wars och har varit lite fixerad av sagan.
Det schysta med Star Wars var att det handlade om en galax -
- och som ung fantiserade jag om att det hände annat i galaxen -
- som jag kunde vara med om att berätta -
- om så bara med mina vänner eller själv med mina leksaksfigurer.
Okej, skratta.
Och... eld!
Var lugn.
Det är fascinerande att som barn -
- få sin fantasi så berikad av de här berättelserna.
Det finns universella teman i Star Wars-sagan.
Och jag tror att folk, trots att det är fantasi -
- känner att den speglar vår värld, med sin mångfald och sina konflikter.
Krig gör en inte stor.
Star Wars handlar om unga drömmare, värstingfarkoster och allt det där -
- och det jag uppskattar med vårt team är -
- att alla tar med sig sina erfarenheter till den här världen eller galaxen.
Jag tror att Jon vill ha det så -
- och alla har sin uppfattning om vad som gör Star Wars så unikt.
Just därför är tv-serien så spännande.
Den rymmer allt det här, eftersom galaxen är så stor.
- Som på den gamla goda tiden - Ja, som på den gamla goda tiden.
UPPFINNINGARNAS MÄSTARE
Nu tycker jag att vi pratar om George. Folk förstår nog inte...
Vi kan väl gå igenom alla tekniska genombrott...
Vi kan väl gå bordet runt. Alla säger varsin sak.
Som ny där häpnade jag över att de hade över 126 patent.
Det var alltså ny teknik som han hade uppfunnit.
Som Edisons labb.
Jag börjar: den första datoranimerade figuren.
- EditDroid. - Ja, som blev Avid.
- Motion control-teknik. - Med modellerna på Kerner?
Ja, motion control-tekniken som användes till första Star Wars-filmen.
En fråga som du vet svaret på: Vilken Star Wars-film har flest modeller?
Episode I. Det är bara modeller!
Alla trodde att det var datoranimationer, men det är riktiga modeller.
Mer?
Det är inte en enskild uppfinning, men Jurassic Park förändrade allt.
Dessförinnan hade vi T-1000 i metall -
- och det funkade som animerad effekt, eftersom det inte är en riktig människa.
- Sen kom andra effekter... - Avgrunden var väl först ut?
Avgrunden, T2 och sen Jurassic, där det gjordes med människor...
Inte så att andra gjorde Avgrunden, utan det var väldigt få som kunde...
När dinosaurierna dök upp tänkte jag: "Jag måste ta reda på hur de gjorde!"
Eftersom det var datoranimerat, så kunde även jag lära mig det.
Jag skulle aldrig bli en framstående konstnär -
- men det här kunde jag lära mig. Jag kunde skaffa en bok, kontakta folk...
För det här skulle explodera. Och det var så min karriär började.
Det började med att jag såg den filmen.
Nu när jag hör er prata om det här blir jag väldigt nyfiken på...
...med tanke på vad vi alla sysslar med...
...vilken film som fick er att inse: "Det är det här jag vill ägna mig åt."
För min del var det King Kong, som jag såg när jag var sex eller sju.
Jag blev upprörd över hur de behandlade Kong i slutet -
- så jag skrev till den lokala tv-stationen som jag höll för ansvarig.
Det väckte intresset, och jag sysslade med stop-motion när Stjärnornas krig kom.
Jag var 13 och experimenterade med en Super 8-kamera.
Och när Stjärnornas krig kom breddades mitt intresse för visuella effekter.
Hur man hade fått till Lukes svävare, ljussablarna -
- rymdskeppen och allt annat. Det fick mig att bestämma mig.
Jediriddarna var länge fredens och rättvisans väktare i republiken.
Före ondskans tidevarv.
Stjärnornas krig hade inflytande på mig. Den kom 1977, och jag är född 1966.
Så jag var i den rätta åldern.
Jag minns en bild i typ New York Post om den här filmen.
Det var en bild på Chewbacca och Han Solo, och jag blev oerhört nyfiken.
Så jag gick och såg den och...
Jag satt helt fastnaglad. Jag bara gapade.
Så allt jag gillade utgick från George Lucas Star Wars.
Jag minns hur jag fick tag i biljetter till Jedins återkomst.
Det kändes som att ha fått en biljett till Willy Wonkas chokladfabrik.
Ja, R2. Vi ska till Dagobah-systemet.
Jag måste infria ett löfte till en gammal vän.
Det är kul med barns fantasi -
- för jag minns så tydligt hur vi hade biljetter till matinéföreställningen -
- och hur vi stirrade på affischen med Luke Skywalkers hand om ljussabeln.
Det var som taget ur en film, med närbilder på mitt ansikte och handen...
"Äntligen får jag se den!"
Välkommen, unge Skywalker. Jag har väntat på dig.
När den här typen av filmer blir en del av ett barns fantasi -
- sätts en viss standard som är svår att överträffa.
Du kan ta honom, prisjägare.
I takt med att jag lärde mig mer om det här med film -
- växte min uppskattning för Star Wars och Lucas skapelse.
Så jag började läsa mer... Böcker om hjältens resa och sånt.
Och jag fann stort värde i det Joe Campbell skrev.
Luke, du har inte insett din betydelse.
Du har bara börjat ana dina krafter.
Anslut dig till mig så slutför jag din utbildning.
Star Wars var mer än bara nyskapande.
Det var som att få inblick i ett för mig helt okänt universum.
Kraften ger jediriddarna styrka.
Ett energifält som utgår från allt levande -
- och håller ihop galaxen.
Så det är ganska fantastiskt -
- inte bara vad det var då, utan vad det har blivit.
Jag gläds åt din framgång.
För den är också min framgång.
MODERNA MYTER
En sak som jag kom att uppskatta först senare i livet -
- är Lukes träning i Rymdimperiet slår tillbaka.
Scenerna med Yoda var obegripliga för mig som barn.
Jag blev skitskraj när han gick in i grottan och såg sitt eget ansikte.
"Så här var inte förra filmen!"
Men den där mörka stämningen...
Och min favoritreplik, särskilt i den filmen -
- kommer när han försöker få upp sitt skepp ur träsket.
Han lyckas inte -
- så Yoda lyfter upp skeppet, låter det sväva över ytan -
- och placerar det framför dem, varpå Luke säger: "Jag kan inte tro det!"
"Det är därför du misslyckas."
- Det är så bra! - Jag fick gåshud nu. Så starkt.
Man uppskattar verkligen scenen när man ser om den.
Ja, man ser så många djupa teman, i synnerhet vad gäller det andliga.
Bara sättet han presenterar sig...
Luke tror sig leta efter en stor jedikrigare...
"Krig gör en inte stor."
Jag har alltid tyckt om hur de blandar varelserna och Hensons dockor -
- med riktiga skådespelare. Det hade nog aldrig gjorts tidigare.
Så träningsscenen...
När jag jobbade med sekvensen där ugnaughten försöker lära IG att gå -
- var det svårt att hitta rätt ton.
I trean var det tydligt att det baserades på en västern, eller Yojimbo -
- så det skulle vara stämningsfullt.
Så jag försökte få till en scen som ändå förmedlade ett allvar -
- mellan droiden och denna ugnaught som försöker lära honom.
Det är det som är så speciellt. Ingen annan serie gör så.
Och vi pratade om pietà-motivet, där han håller droiden...
Den här droiden -
- som på alla sätt var hemsk och tänkte skjuta prisjägaren...
Som då dödade honom.
Han hade inte mycket till personlighet.
Mando i sin tur avskydde droider på grund av det han hade upplevt.
Och den här droiden är som sagt hemsk, så hur skulle man få till försoning där?
Lösningen blev delvis en vacker prolog...
Det blir lite larvigt -
- men när det är så där på gränsen kan jag verkligen ryckas med.
Och jag älskar hur han håller den -
- och Nick Noltes tal om hur han hittade honom -
- vårdade honom tills han blev frisk och lärde upp honom.
Och dina scener... Kameran rör sig tyngdlöst.
Hans animationer är fantastiska. Vi kämpade med att få till rätt känsla.
Och så är han plötsligt återställd, och Mando vet inte vad han ska tro.
Det är först i slutet, när han offrar sitt eget liv...
Så den vändningen, som utspelas under två avsnitt -
- ger både Mando och IG en dramaturgisk utveckling.
Så vi tar de här rollfigurerna, som är klassiska actionkaraktärer -
- och ger dem en själ.
Samma sak kännetecknar västernfilmer: en känslomässig botten.
Visst, den kan tyckas handla om uppgörelsen i O.K. Corral -
- och om att hoppa från häst till vagn, men det handlar om det mänskliga.
Och här gör du det med två icke-mänskliga rollfigurer.
- Och du tar död på bägge två, Jon. - Det är sant. Stackars ugnaught.
Men det hör till hela grejen. Annars har ju det ingen effekt.
Det här är en form av myter -
- det vill säga historier för den yngre generationen -
- som ska ge lärdomar om livet. I vår kultur gör vi det via film.
Storleken betyder ingenting. Dömer du mig efter min storlek?
Till en början säger man det eftersom ens förebilder säger det.
Men med tiden inser man kraften i det.
Handling och utveckling är viktigt -
- liksom idén om uppoffring, ihärdighet och att man växer genom utmaningar.
Och allt som följer med det.
Den som väljer att vandra Mandalores väg blir både jägare och villebråd.
Inom oss har vi nog alla en hjälte som gör den resan.
Som söker efter sin far, en fadersfigur eller ett ursprung.
Och vår koppling till det, hur vi kommer åt och använder det -
- och hur det i förlängningen styr oss under vår fortsatta resa...
Ibland brottas vi med det -
- och just den interna striden skapar en konflikt i oss -
- som hindrar oss från att fortsätta.
Jag kan inte döda min far.
Då har kejsaren redan vunnit.
Du var vårt enda hopp.
Det är otroligt att en kreativ kraft kunde vara så framsynt och insiktsfull -
- även om jag missade det som tjugoåring. Jag letade nog efter nåt som redan fanns.
Men för många av oss... I takt med att vi lärde oss mer och växte upp -
- eller helt enkelt blev mer medvetna -
- kunde vi relatera till det som George Lucas ville förmedla.
Och plötsligt handlade filmen om mycket mer än vi till en början trodde.
Jag lämnar dig inte, jag måste rädda dig.
Det har du redan gjort.
HJÄLTENS RESA
Prequel-filmerna var en utmaning.
Hur berättar man en historia som alla redan har växt upp med?
Mycket i Det mörka hotet hade jag redan en bild av -
- och inget motsvarade mina förväntningar.
Men det visar bara hur kreativ George är. Han har sitt sätt att se på det.
Jag gillar tvekampen med Darth Maul, inte för att de använder ljussablar -
- utan för George är skicklig på att visa varför tvekampen är så viktig.
Tvekampen mellan Obi-Wan och Darth Vader är inte historiens snyggaste närstrid -
- men det står så mycket på spel att vi alla drabbas av Obi-Wans död.
I Det mörka hotet ställs två jedikrigare mot skurken.
Maul kunde inte vara mer skurkaktig. Han ska se ond ut -
- och utstrålar ondska från ansikte till ljussabel.
Här handlar det om Anakins karaktär.
Qui-Gon skiljer sig från andra jedikrigare.
Qui-Gon slåss för att han vet att han är fadern Anakin behöver.
Qui-Gon har inte släppt övertygelsen att jedikrigare ska visa kärlek.
De andra jedikrigarna är avtrubbade och politiskt motiverade.
Yoda inser det i den andra filmen.
Men Qui-Gon ligger steget före, och strider därför för Anakin.
Just därför kallas den "ödesduellen". Dess utgång avgör Anakins liv.
Och Qui-Gon förlorar, så klart.
Så fadersfiguren...
Han visste vad det innebar att ta barnet från dess mamma.
Obi-Wan tar sig an Anakin på grund av löftet till Qui-Gon -
- inte för att han bryr sig om honom. När de träffas säger han:
"Ännu en patetisk livsform?"
Han jämför Anakin med Jar Jar.
Han säger: "Det här är slöseri med tid."
"Varför envisas du med att tro på Jar Jar Binks och den här tioåringen?"
Han blir en bror för Anakin, men ingen fadersfigur -
- vilket Anakin hade behövt. Han får inte familjen han behöver.
Han förlorar sin mamma i nästa film och håller inte löftet att rädda henne.
Han blir väldigt sårbar.
Star Wars handlar om familjens betydelse
Så just den scenen, som nog många mest ser som en cool ljussabelduell -
- rymmer i själva verket allt som hela prequel-sagan bygger på.
Och Maul tjänar sitt syfte: han dör.
Det visar återigen på kejsarens egennytta.
Han utnyttjar människor, och nu tänker han utnyttja barnet.
Det löper som en tråd hela vägen till scenen där kejsaren säger till Luke:
"Du är nu, som din far, min."
Och som barn var tanken att en ond figur skulle få makt över min far -
- och tvinga honom till ondska... Det var en skräckinjagande tanke.
Det är också slående att Luke aldrig ger uttryck för nåt ondskefullt.
Många ville ha Anakin ondare, men så var aldrig fallet.
Jag trodde att Luke skulle ansluta sig till den mörka sidan i Jedins återkomst.
Jag trodde att han skulle döda kejsaren.
Men med tanke på hur George berättar historien, så hade det varit fel.
När han säger: "Du vill ta ditt vapen. Döda mig, jag är försvarslös"...
Han vill att Luke ger efter för sitt hat -
- och de teman George har lagt ut konkretiseras i den här scenen.
Det enda som kan rädda honom är inte kopplingen till Kraften.
Det är inte hans nya förmågor som har fört honom dit.
Det som räddar Luke är hans förmåga att se sin far och säga: "Nej."
"Jag släpper vapnet. Jag tänker agera osjälviskt."
Han säger visserligen att han är en jedi, men egentligen säger han:
"Jag älskar min far. Och inget du gör kan ändra på det."
Och kejsaren kan inte förstå det. "Varför tar du inte emot Kraften?"
Där bestämmer sig Anakin för att bli den far han själv aldrig hade.
Han ger upp sin kraft och räddar sin son.
Det är den osjälviska gärning som han återgäldar sin son med.
Och det blir hans räddning. Sonen räddar fadern, fadern räddar sonen.
Och jag ser den linjen löpa från Det mörka hotet till Jedins återkomst.
Så när han tar av sig hjälmen får hela sagan en sorts upplösning?
Ja, det är kopplat till varför den här sagan fängslar oss.
Det handlar inte om jaktskepp och...
Star Wars dekor är viktig, den är en del av det geniala -
- men vi reagerar känslomässigt...
Vi vill inte se mer action, vi vill bli positivt inspirerade -
- och Star Wars är ett äventyr som får oss att må bra.
Det får mig att känna att jag vill vara en del av det.
Det är det jag ständigt återkommer till: självuppoffringen och familjetemat.
Det är oerhört viktigt för George och för Star Wars-sagans fundament.
Och det jag gillar med det är hur hoppingivande det är.
Vi är i grunden goda.
Vi kan alla drivas in i ondska -
- men det finns räddning i att agera osjälviskt.
Så George berättar en historia om hopp.
Och det här har han betonat många gånger, nu när vi har arbetat utan honom:
"Kom ihåg att fylla historierna med hopp. Kom ihåg det, för barnen behöver det."
Det är nåt att tänka på. Blev det dålig stämning nu?
- Det var väldigt fint. - Vi är nog klara för i dag.
Det hjälper mig.
Översättning: Joakim Troué