Så du der, hvor man kunne se laserstrålen i hans hjelm?
Vi flipper ud over de mindste ting. Se, en laserstråle!
Venstre. Højre.
Når det hele ryster og rokker frem og tilbage...
Det er den intensitet, vi skal opnå. Alting skal være derefter.
Kig på barnet. Og kig fremad.
INSTRUKTION
Og så siger vi cut.
Det, der binder os sammen, er, at vi alle sammen elsker Star Wars.
Derudover har vi vist ikke ret meget tilfælles som instruktører.
Men I har hver især været så hurtige til at lære, -
- at I rent faktisk bevægede mediet i nye retninger -
- og gjorde os i stand til at skabe værktøjerne efter jeres behov.
Det var sjovt for mig, eftersom jeg plejer at sidde i instruktørstolen.
Det var interessant at arbejde med flere instruktører.
Dave Filoni havde en klar vision for, -
- hvordan han og Jon Favreau ønskede, serien skulle være.
Og det var spændende at arbejde med Rick, Deb, Bryce og Taika, -
- for de havde hver især deres egen tilgang til serien.
De havde hver sin vinkel på den samme vision, -
- og det var fantastisk at kunne føre det ud i livet.
Værsgo!
Jon Favreau forklarede, at vi var ligesom Det vilde dusin.
En slags Syv mænd sejrer-crew, -
- der var sat sammen for at fortælle historierne.
Han ønskede, at de forskellige særpræg, vi som filmskabere havde med os, -
- skulle fremhæves og bidrage til Star Wars-universet.
Jeg gik fra aldrig at have lavet nogen form for live-action -
- til at lave Star Wars.
Det er et indviklet miks af ideer og virkelighed -
- og fantasi, der flettes sammen.
Jeg er meget heldig at have Jon som mentor.
Han kender udfordringerne og vanskelighederne ved live-action -
- og hjælper mig på rette vej.
For mig er det en slags videreuddannelse.
Det er mest af alt et stemningsskabende skud.
Han går forbi, og så dvæler vi ved det.
Ligesom i Dommedag nu.
Det bidrager med lidt gru og giver lidt forhistorie.
Ligesom da 3PO har mistet hovedet, og de andre går forbi i Imperiet.
Der panoreres hen på det, men de ser det ikke.
Det kan jeg ikke huske. Det er for nørdet for mig.
Jeg begyndte med traditionel håndtegnet animation.
Jeg havde et hav af tegninger liggende på gulvet i mit kontor.
Mit første projekt var King of the Hill.
At tegne mænd, der drak øl foran et stakit, -
- var måske ikke lige det, jeg havde gået på kunstskole for.
Men de er sværere at tegne, end folk tror.
Jeg arbejdede for Disney og sidenhen på Airbender.
The Last Airbender var en fed serie, -
- for jeg elsker anime og action. Og så kom jeg på Clone Wars.
Det var en stor omvæltning, for jeg havde aldrig lavet CG før.
Jeg fik at vide, at der ikke skulle tegnes noget som helst.
Men det var jo det, jeg kunne.
Det ene talent, jeg havde, var stort set ubrugeligt.
Men ikke helt, for det er jo alt sammen en del af filmsproget.
Jeg laver stadig skitser den dag i dag.
Men George lærte mig at tænke på kameravinkler, -
- opstilling af kameraer og iscenesættelse.
Det filmsprog var noget, jeg blev indpodet i løbet af ti år.
George taler altid i live-action-termer, -
- og han gav mig lyst til at arbejde videre med det.
Der er en sjov historie om, hvordan du fik opgaven.
Det var lige før, jeg ikke fik den, fordi jeg troede, det var en spøg.
Jeg arbejdede hos Nickelodeon, da de ringede fra Lucasfilm Animation.
Jeg havde talt så begejstret om Sith-fyrsternes hævn, -
- at jeg troede, det var dem fra SvampeBob, der tog gas på mig.
Jeg troede, det var telefonfis.
Det var en for mig ukendt producer fra "Lucasfilm Animation", -
- der skulle i gang med "Clone Wars".
Og jeg var ved at være godt træt af at blive drillet.
Så jeg var helt overbevist om, at det var dem fra SvampeBob.
"Vi er i gang med en ..."
"Nå, så I laver Clone Wars? Den har I da allerede lavet."
Det var med det tonefald, jeg talte til hende.
Hun sagde: "Det her bliver en computeranimeret, spritny serie."
Og jeg svarede: "Jeg arbejder ikke med computeranimation."
"Men George har anbefalet dig." "Nå, har George anbefalet mig?"
Det er med den på. Så siger hun: "Jeg vil rigtig gerne møde dig."
Og jeg svarer: "Tak, i lige måde." Og sådan fortsætter det ellers.
Jeg begynder at tro på hende, men jeg tør alligevel ikke rigtig.
Jeg hopper altid på den slags, men nu var hun ved at lægge på.
Så jeg spurgte: "Hvem har bedt dig om det her?"
"Hvem har lokket dig til det? Var det dem fra SvampeBob?"
Så spurgte hun: "Er du Dave Filoni? Arbejder du på The Last Airbender?"
Jeg svarede ja. Så sagde hun: "Jamen så er det dig."
Og så gik det op for mig. Det her er ordret det, jeg sagde:
"Du aner ikke, hvor meget det er mig. Det er så meget mig."
"Jeg er i gang med at lave et jedikostume hjemme i garagen."
Hun havde mest lyst til at lægge på, men nu havde vi jo aftalt et møde, -
- så hun holdt fast i det.
Jeg skulle møde to hold mennesker, inden jeg mødte George.
Jeg mødte ham oppe i hovedhuset, hvor jeg blev placeret ved et bord.
Han sad og kiggede i en mappe fyldt med mine animationsting.
Og jeg vidste bare, at jeg ikke ville få opgaven, -
- for han mødes jo med de bedste i branchen.
- Det eneste, jeg tænkte... - "Se, det er fra Den bedste."
Det eneste, jeg tænkte, var:
"Når jeg står i kø til Sith-fyrsternes hævn, -
- så er jeg sejere end alle de andre nørder, -
- for jeg har været i stue med George Lucas.
Min status er lige skudt i vejret."
Så lukkede han min mappe, kiggede på mig og sagde:
"En jedi ville gøre som følger."
Og så kom han med en lang forklaring om, -
- hvordan en jedi ville tackle forhandlinger som en samurai -
- ved at lægge lyssværdet på bordet og sige: "Det er sådan her, vi gør."
Meget ligesom Toshiro Mifune.
"Her er mit sværd. Nu forhandler vi på mine betingelser."
Alt, hvad han sagde, -
- var som en bekræftelse af alt det, jeg havde diskuteret med venner.
For jeg sad bare: "Jeg forstod så godt, hvad det var, du mente."
Men man siger ikke noget. Man lytter bare.
Og jeg lyttede og lyttede i måske ti minutter, -
- da produceren sagde: "Så er tiden gået."
Jeg rejste mig op og tænkte: "Ham møder jeg aldrig mere."
Så gav vi hinanden hånden, og så gik jeg.
Jeg gik ud i venteværelset og tænkte: "Det var for vildt."
Han var cool og virkelig vidende.
Han var præcis, som man troede, manden bag Star Wars var.
Og så åbnede produceren døren og sagde: "Du har fået opgaven."
Og så lukkede hun døren igen.
I pilotafsnittet var det min opgave at vise, hvad manden er for en.
En barsk, vejrbidt person, -
- der har oplevet de utroligste ting, og som bare udfører sit arbejde.
Et arbejde, der går ud på at fange folk og bure dem inde.
For ham handler det bare om at tjene penge.
Og så bliver alting vendt på hovedet til allersidst.
Det er dilemmaet mellem griskhed og uselviskhed, -
- der ligger så dybt i os mennesker.
Mando har truffet visse valg. Hvordan kan han forbedre sig?
Du er mandalorianer. Du kan vel betvinge dette unge føl.
Dave Filoni er en fremragende animator, instruktør og forfatter, -
- men han har også en veludviklet sans for, hvad George ville sige.
Han er som et leksikon over Star Wars-viden.
Hvis man spurgte ham om det her skulderstykke, ville Dave sige:
"Det er egentlig ikke det, det ser ud til at være, -
- men nu skal jeg fortælle dig hvorfor."
Der er noget uforfalsket over -
- hans forhold til Star Wars i al almindelighed.
Det er helt tydeligt, at der ikke ligger noget ego bag.
Det handler kun om Star Wars og George -
- og alt det, der er vigtigt.
Vi kunne ikke lave den her serie uden Dave Filoni.
Han har den mest uskyldsrene kærlighed til materialet.
Han er utroligt vidende -
- og ved præcis, hvad der fungerer og giver mening.
Mere end nogen anden -
- ved han, hvad der er rigtigt og forkert for Star Wars.
Og cut!
Da du trådte ind på settet, -
- var du i en zone, jeg ikke er vant til at se.
Jeg kommer fra...
Selv når man arbejder hurtigt, filmer man måske otte sider.
Så er man også en helt. Du havde bare alt tilrettelagt.
Og så elsker du action helt ind i hjertet.
- Altid flest muligt stormsoldater. - Jeg nød at dræbe stormsoldater.
Og jeg sagde bare: "Tag dem, tag dem."
Jeg er vild med genrefilm.
Jeg er opflasket med sci-fi og fantasy i bøger, tegneserier og computerspil.
Jeg har primært lavet tv igennem længere tid, -
- og jeg valgte helst serier, jeg selv gerne ville se.
Du har lavet virkelig meget godt tv.
Den første store serie, jeg fik, var nok Mr. Robot.
I begyndelsen anede vi ikke, hvad den ville gå hen og blive.
Jeg endte med at gå efter det, jeg selv havde lyst til at se, -
- hvilket mest var zombier, robotter og rumvæsener.
Det førte til større og større serier bare på grund af genrens natur.
Det specielle ved tv er, -
- at man skal lave noget dybt ambitiøst i en rasende fart.
Det kan man kun gøre ved at forberede sig bedst muligt, -
- men det er stadig hårdt.
Bare hop over og kom ned, så du ikke starter på den.
Deborah Chow var vildt effektiv.
Hun elskede at filme, så hvis man har x antal timer, -
- så bruger hun dem alle sammen og lader folk knokle for føden.
For mig som instruktør -
- handler hver eneste scene om at skabe noget liv.
Det er fint, hvis en skuespiller vil ændre noget, og det gør det bedre.
Jeg vil bare gerne have noget, der føles ægte og oprigtigt -
- og levende.
For mig er det meget vigtigt at lade det komme frem -
- og give plads til, at der kan ske noget spontant.
Med den første Star Wars-tv-serie har man jo meget at leve op til.
Men vores ansvar handler mest om at sikre, at det hele føles rigtigt.
Jeg er frisk.
Hvilken vej skal jeg gå?
- Du skal sige: "Jeg har det." - Nej, nej, nej...
- Nå, hvilken vej. - I hvilken retning skal jeg?
Jeg troede lige, du ikke... "Kan du ikke huske to replikker?"
- Bare gå ligeud. - Hen mod hende?
I første skud følger vi ikke dig.
Vi følger hende, så du behøver ikke komme helt hernedefra, -
- når det ikke er det lange skud.
- Skal jeg ikke gå med den her? - Jo, i vores dobbeltskud.
Du kommer gående ind i profilskuddet.
Mando!
Jeg har det. Jeg har ægget.
Jeg elsker at fortælle historier om outsidere -
- og folk, der sjældent får kameraer rettet mod sig.
For mig er jawa-scenerne -
- og det at have denne enorme sandkravler stående på settet...
I det øjeblik følte jeg virkelig, at jeg befandt mig i Star Wars.
"Her står jeg neden for en sandkravler."
Når man kigger op på kulissen, og man står neden for den, -
- så føler man virkelig, at man kigger op på en sandkravler.
For mig var det en af de mest givende og syrede oplevelser, -
- fordi jeg elsker Star Wars.
Pludselig kunne jeg mærke, hvor stort det egentlig var.
Og selvom man leger med det i relation til seriens figurer, -
- så er det at stå der...
Du skulle tale med jawaerne. Du brugte mange jawaer.
De var jo de eneste levende væsener.
De eneste, jeg havde omkring mig. "Her er nogen, jeg kan tale med."
Så i afsnit 6 var det dejligt at arbejde med mennesker igen.
Og der var det kun mennesker. Det afsnit var du med til at skrive.
Der kom dit særpræg frem. Jeg kan rigtig godt lide det afsnit.
Så er det, det går op for en, at vi har hvert sit særpræg.
Jeg talte med Disney, som syntes, det var et underligt afsnit.
Og jeg svarede: "Netop!"
Hvert afsnit er som en lille film, og det var vores kupfilm.
Det var noget, vi talte meget om.
Det viser, at Mando er færdig med sine tidligere venner.
Ligesom i gamle dage, Mando.
Du står her. Døren er låst. Du står klar herovre.
Og når I når herhen, er den dør låst.
Jeg havde ikke lavet ret meget tv. Jeg har mest arbejdet med spillefilm.
De forbehold, jeg havde for at arbejde med tv-mediet, -
- aflivede Jon med sin måde at gribe det hele an på.
Vi laver en sammenhængende serie, -
- men vi får hver især frihed og spillerum -
- til at fortælle historierne, som var det en spillefilm.
Hold op med at sigte på mig!
En opgave er en opgave.
For meget længe siden i en fjern, fjern galakse....
Jeg er en del af den generation, -
- hvor Star Wars har været en stor del af livet.
Det har betydet meget for mig rent kreativt -
- og har inspireret mig.
Star Wars var den første film, jeg så i biografen.
Din far og jeg var jediriddere.
Min far tog mig med ind at se den.
Jeg kan huske, vi stod i kø uden at ane, hvad filmen handlede om.
Og da jeg så så den, blev jeg fuldstændig blæst væk.
For mig har det været...
Min måde at gribe film og fortællekunst an på -
- er formet af den første gang, jeg så filmen.
Så at være med her er temmelig fænomenalt.
Jeg elsker det øjeblik, der kommer her.
Det der øjeblik. Det er bare så indlysende.
Som barn tog min far mig med alle steder.
"Jeg lader ikke endnu et barn blive hjemme hos min kone."
Han tog mig med til Japan, da jeg var fem-seks år gammel.
I Japan spiste vi middag med George Lucas og Kurosawa, -
- og jeg faldt i søvn. Jeg havde totalt jetlag.
Men jeg husker de...
Mindet sidder på hjernebarken.
Jeg kan stadig huske, hvordan mit hoved hvilede på hans bryst, -
- og jeg hørte hans stemme og hørte de andres stemmer.
Det satte sig fast hos mig.
Jeg så Jurassic Park første gang, da jeg var 12 år, og jeg tænkte:
"Tænk, at det er muligt nu.
Det ændrer alt i forhold til, hvad vi kan som fortællere."
At få mulighed for at arbejde med det her har været -
- fuldstændig fantastisk og ærefrygtindgydende.
Nu, da det er godt overstået... Vi smed dig altså i på dybt vand.
Det var så vanskeligt et afsnit, at vi tænkte:
"Vi sætter hende den nye til det, for hun har aldrig prøvet det før."
- Hun går ikke i panik. - Hun aner ikke, hvor svært det er.
Der skulle arbejdes med skov og vand -
- og den store mech og en masse statister.
- Det var for meget forlangt. - Jeg fik slet ingen støtte.
Nej, det var fantastisk. Og sandheden er, -
- at meget af processen handler om gentagelser og om problemløsning -
- og om at gøre fremskridt.
Jeg tror, det gik op for mig, da jeg så Jurassic Park...
Nu bliver jeg helt rørt. Der er enorm kraft i fortællekunsten, -
- men hvis magien ikke er der, så falder det hele til jorden.
Det er så tilfredsstillende.
Bryces afsnit var væsentlig anderledes end de andre, -
- fordi det udspillede sig på en meget grøn og frodig planet.
Og Bryces emotionelle forståelse for dramaet -
- og hendes omgang med skuespillerne var fantastisk.
Hun var en skøn instruktør.
Vi blev sat til at beskytte delegerede og nedkæmpe optøjer. Ikke min kop te.
Hvordan havnede du så her?
Lad os bare kalde det førtidspensionering.
Hun er meget fokuseret på skuespillet.
Og hun er viljestærk. Hende siger man ikke nej til.
Pause. Du ser dig omkring, så vi lige kan få det med.
Så trækker du blasteren og kigger på Cara.
Cara kigger på dig, og så løber vi ind.
Som skuespiller har jeg været med i utallige film -
- fyldt med effekter.
Så måske kan jeg støtte skuespillerne med min erfaring.
Få det til at virke ægte og til at handle om -
- samspillet og dialogen, som om hver scene var et teaterstykke.
Som et teaterstykke, vi opfører uden for Star Wars.
Det måtte aldrig halte med skuespillet.
Hvis bare jeg kan sørge for, at jeg i hver scene tænker:
"Hvis vi skulle blive her altid, var det i orden med mig."
Det er et stort ansvar at arbejde med -
- disse figurer og historier og omstændigheder osv., -
- fordi det har så stor betydning for rigtig mange mennesker.
Langsommere.
Det vigtige er ikke mit forhold til Star Wars, -
- men vores fælles forhold til Star Wars.
Jeg håber, når folk ser The Mandalorian, -
- at de fornemmer vores dedikation til Star Wars -
- og den fantastiske historie.
Vi står klar.
Jeg begyndte ikke at instruere film, før jeg var omkring 30.
Inden da arbejdede jeg med standup og comedy og teater.
Jemaine og jeg skrev for og instruerede hinanden, -
- for ingen ville ansætte os til "rigtige" teaterstykker.
Vi ville gerne arbejde på fine scener, men de sagde bare nej.
Så vi skrev bare for os selv, og det var sådan, jeg lærte faget.
Vi måtte også lave alle vores kulisser og kostumer selv.
Vi stod på scenen og rodede med fiskesnører og den slags.
Men min helt oprindelige baggrund var som kunstmaler, -
- så jeg vidste en masse om komposition og kunst osv.
Men jeg var ikke rigtig...
Jeg var blevet så skuffet og desillusioneret -
- over galleribranchen og kunstverdenen generelt.
Men film var et medie, der kunne kombinere alt det, jeg holdt af.
Musik, kunst, performance, historier og fortællekunst, -
- så det kastede jeg mig over.
Mine tre første film blev lavet på minimale budgetter -
- og med en masse genbrug.
Til What We Do in the Shadows spurgte vi Weta Workshop:
"Har I noget skrot tilovers fra Ringenes herre?
Nogle væsener, I overvejede, men som I siden kasserede?"
Og de sagde:
"Ja, vi har en del skrammel, som ingen gider at have."
Det tager vi!
Ting som gamle tænder -
- og gamle elverører, som bare var blevet kasseret.
"Vi laver en fed vampyr med spidse ører."
Så jeg er vant til at skulle klare mig med lodder og trisser.
Men du lavede også effekter. Du var den mest erfarne her.
Du var det store talent, der havde lavet Thor: Ragnarok.
Jeg lavede også effekter på What We Do in the Shadows, -
- og jeg har lavet en hel del reklamer.
Så i tidens løb har jeg lært jargonen.
Jeg narrede computerfolkene til at tro, jeg havde forstand på det.
Jeg kan ikke huske en brik af det længere.
Det var ulideligt at omgås de andre instruktører. De er vildt arrogante.
Bryce er... Jeg er ikke helt vild med hende.
Alt var så amatøragtigt. Ingen anede, hvad de lavede.
Kvaliteten af hele produktionen var simpelthen under lavmålet.
Jeg er ærlig talt flov over at have været med.
Der har vi Taika Waititi, -
- en vidunderlig instruktør af actionkomedier. Skønt.
Taika har en masse erfaring med sig fra Thor.
Man kan se intensiteten i hans arbejde.
Han er seriøs, betænksom, men også legesyg.
Hans entusiasme er helt åbenlys.
Han vidste, hvad han ville have, og tog alting meget humoristisk.
Brug din tryllehånd!
Taika kan se humoren i det actionmættede.
Men vi gør aldrig grin med det actionmættede.
Serien har humoristiske øjeblikke, men det er en alvorsfuld historie -
- helt i tråd med den øvrige kanon.
Den er ikke voldsomt højtidelig, men den tror på sig selv.
Jeg nød at arbejde sammen med de andre instruktører.
Og det var en stor hjælp at have Jon og Dave til stede, -
- dybest set for at forhindre mig i at køre den for langt ud.
Det var nyt for mig at samarbejde med andre instruktører på en serie.
Vi kan sparre med hinanden og spørge:
"Hvad synes du? Fungerer det her?"
Det vigtigste må være at hyre søde mennesker uanset deres talenter.
De har selvfølgelig bevist, at de alle sammen er virkelig dygtige.
Men det afgørende er, hvordan man er som person.
At være sammen om det her er helt nyt for mange af os, -
- hvilket knytter os sammen og gør det til rigtigt teamwork.
Vi har alle hver sin vinkel på det her, -
- hvilket jeg synes er en styrke, som gør historien bedre.
De stiller alle sammen spørgsmål til manuskriptet, -
- som Jon og jeg ikke havde forudset.
Men vi er indstillet på at foretage ændringer og finde nye løsninger.
Det føles lidt som en Star Wars-skole.
Jeg kan godt lide intelligente mennesker.
Intelligente mennesker, der er nysgerrige og kreative.
Hvis de er inspirerede og skarpe, er de også i stand til at lære.
Og som instruktører lærer I... Man skal kunne lære hver dag.
Der er hele tiden noget nyt, man skal kunne tilpasse sig.
Hvis man gør alt efter bogen, så går det galt.
På den måde adskiller det sig fra manuskriptskrivning og animation, -
- hvor mulighederne opstår i langt mindre grad.
I bombarderes med muligheder, eller måske nærmere udfordringer.
Men hvis man er kreativ og intelligent, -
- er man heller ikke bange for -
- at hoppe ud af flyet, inden faldskærmen folder sig ud.
Alle jer, der sidder her, er kreativt modige.
Det er det, I har tilfælles trods jeres forskellige erfaringer, -
- jeres forskellige baggrunde, genrer og foretrukne medier.
Det fællestræk er nok grunden til, at vi alle går så godt i spænd.
Oversættelse: Henrik Thøgersen Scandinavian Text Service