Tänk om man precis rattat in och det är det första man hör.
Oroa dig inte, ingen "rattar in", för det här är en podcast.
Vi kan väl klippa bort det, Patience? Det funkar, va?
För det går så bra. En gäst gör all skillnad.
Så mycket bra saker. Vi går över en timme, tror jag.
Hur länge har vi pratat?
-Tolv minuter. -Okej.
Då ska vi kanske inte klippa bort det.
För det är en kul tabbe, eller hur? Jättekul.
Det är en podcast, de ska vara slarviga och oprofessionella.
Det är charmen.
Kan du öppna den?
Idag på "Cherish the Time"-
-gästas jag av den förtjusande Tommy Tomlin, deltidsfrisör på "I'm It!"
Han ska fixa mig på heltid i min nya serie "How's That?"
Det stämmer, gott folk, hon drar mig ur pensionen vid 85.
Varför inte? Ålder har inget att göra med kvalitet.
En 30-årig kvinna fixade mitt hår i "Mrs. Hatt".
Hon var inte bra.
-Jag fick göra det själv. -Hon borde piskas.
Jag menar allvar. Du har en uppgift, gör den bra.
-Tur att jag bar hatt. -Men hon kan dra åt helvete.
-Jane är här. -Förlåt, jag fastnade på Trader Joe's.
Precis som jag misstänkte. Podcast-guld här.
-Han säger vad han tänker. -Jag bryr mig inte. Jag är 85.
Avokadoleveransen kom sent-
-och dagskiftet fick stanna och stapla dem.
Det händer inte igen från och med imorgon, jag har bytt till kvällar.
Och jag är ledig på tisdagar för inspelningar, så...
Där ser man.
-Jobbar hon på Trader Joe's? -Ja.
-Du sa att hon vann en Oscar. -Det gjorde hon.
Om jag hade en Oscar skulle jag nog inte jobba på Trader Joe's.
-Låt bli, Mickey. -Tommy.
Jag vill att du ska veta...
-...att jag älskar dig, Beth Benedict. -Okej, hej då.
-Jag vet inte hur mycket tid vi... -Rollbesättning.
-Det flippar eller floppar en serie. -Jag älskar dig.
Sårbara skådespelare som sätter sig själva på spel.
-Jag vet inte... -Inte den här. Jag vill ha den som är bra.
Jag är hemma!
-Ser man på. -Jag sa att du var tillbaka.
-Hej, Jane. -Hej. Zooma ut för att inkludera Mark.
Hörde du? Jag önskar att vi hade en Jane-
-i min serie som säger: "Zooma ut för att inkludera Mark."
Det vore coolt.
Berättade Val att jag gör nåt som heter "Finance Dudes"?
Ja, det gjorde hon. Och vad fan, Mark?
Varför ska jag vara den enda som inte är med i en dokusåpa?
Precis. Vi har vår egen Mauricio här.
Marky Mark, kan du hjälpa mig med det här? Jag får inte castingsajten att funka.
Jag får bara upp den här killen, som jag inte vill se!
Slutade du på ditt riktiga ekonomijobb för att göra det här?
Varför?
För att påbörja ett nytt kapitel. Det var dags.
-Jag vet inte hur det här funkar. -Okej, jag löser det.
Du har fått bläck på stolen.
-Mockastolarna du var tvungen att ha. -Ja, jag ser det.
Nej, gnugga inte!
-Du behöver Oxiclean. -Okej. Vi fixar det.
Vi kan fixa det senare.
-Ursäkta. -Vi gör det sen.
Varför blev Mark upprörd?
Den funkar inte. Sajten funkar inte.
Varför kan jag inte bara ha det på papper?
Med en lista på namn och foton. Varför har jag inte det nånstans?
Det har jag. Här är det.
-Räddningen! -Jag älskar dig, Beth Benedict.
Inga anteckningar. Raka vägen till repetitionen.
Kan du fatta? Inga anteckningar. Inga anteckningar från NuNet.
"Nej, nej, Nanette."
Det är en serie. Jag har aldrig sett den, men jag känner till titeln.
Hej. Snygg hatt.
Ett "Mrs. Hatt"-fan.
Titta här.
Studio 24.
Vårt nya hem de kommande sex åren.
Håll tummar och tår.
Titta på alla filmer som spelats in här.
Titta, "Tjejen som gjorde lumpen".
Kan du fatta?
"Under nya stjärnor", 1942.
Bette Davis. Det var Mickeys favoritfilm.
Och den spelades in i den här studion.
Mickey sa alltid, när nånting var en besvikelse-
-som en loge eller en lunchbeställning, då sa han:
"Låt oss inte be om månen när vi har stjärnorna."
Fyndigt, va? Att säga det?
Titta på alla dessa legendariska filmer.
Och nu kan "How's That?" bli en stor tv-succé för studio 24.
Vi går in.
Vi borde gå in. Det var väl bra, Jane?
Titta på verandan. Vill man inte bara dricka te där?
Ursäkta mig.
Jimmy?
-Inga anteckningar. -Jag vet.
Och manuset behöver fortfarande bearbetas.
Är studion rädd för att säga det till "The Matrix"?
När ska R2-D2 rulla in här och hämta våra själar?
Jag får inte prata om det.
Oroa dig inte, Val. Jag vet hur det funkar.
Jag är här för att se hur det funkar och jävlas lite.
-Jag ska ta en rökpaus. -Bev.
Ring och ta reda på när författarna kommer till studion.
Ursäkta mig. De kommer inte.
Men om ni har några anteckningar, så kan jag skicka upp dem åt er.
Och vem är du, raring?
Marco, författarnas assistent.
Jag tror att vi behöver...
Jag tror att vi behöver en ny älskvärd scen.
-Nåt med lite hjärta. -Det tänkte jag också.
Kanske mellan Beth och hennes brorson. För de är den enda familjen de har kvar.
Ja. Kanske smyga in den i slutet av keramikscenen för att få bort slapsticken.
Jättebra. Ja.
Skickat.
-Redan? -Ja.
Han ser nästan mänsklig ut.
Okej, hörni, vi börjar om 15 minuter-
-med öppningsscenen där hon hittar sin bror död.
Och det är en komedi! Död bror...
Förlåt, magproblem.
Jag åkte hem och bytte till ett par lösare byxor. Det fanns mögel på manusläsningen.
-Jag tror att det finns mögel här också. -Jaså? Bra att veta.
Ni var alla så bra på manusläsningen.
Jag visste att ni skulle vara det.
Det här är mitt dokumentärteam, så var bara som vanligt.
-Jag måste gå, kameran är uppe. -Okej.
-Du är så stilig och begåvad. -Tack, tack.
Och du... Du är en riktig bitch!
-Du är en riktig bitch. -Jag menade i serien.
Jag menade inte...
-Jag trodde vi skulle improvisera. -Jaha!
Så roligt!
Och hej, min "obesvarade kärlek sen länge".
-Hej, Valerie. -Hej.
Frank Flynn. Vi har träffats förut.
På inspelningen av Tom Petermans program, "Nicky Nicky Knack Knack".
Jag var masken Gary.
Jag kände inte igen dig-
-för jag såg bara så här mycket av ditt ansikte i hålet i maskdräkten.
Var han i ett maskhål? Så roligt.
Jättekul.
Walter, jag är så glad att du är med i serien.
Det är jag verkligen, för jag har sett dig i allt.
-Tack. -Tack, själv.
-Hej, Valerie. -Hej.
Peter David Prince. Alla kallar mig PDP, det är lättare.
Okej, PDP, så roligt. De galna trillingarna.
Går och kommer tillbaka som en annan.
-Så kul. -Tack.
Det känns som om jag redan känner dig.
Du jobbade med min tvillingbror, Ivan. Ivan Prince?
-Är han också skådespelare? -Nej, han var på USC.
Du anställde honom i teamet på nåt du gjorde för tio år sen.
Mitt konceptpilotavsnitt för Andy Cohen. Världen är liten.
Det visar sig att jag jobbade med PRP:s...
-PDP. -...tvilling...
-Ivan. -Ja, jag vet. Ivan.
-Hur är det med Ivan? -Han är död.
Han dog för åtta år sen.
-Jaså? -En drogöverdos.
Av misstag. Han gjorde en Heath Ledger. Jag tror att det var därför...
Det var därför jag fick rollen som trilling.
Jag har ett starkt tvillingband till min bror.
Om han var här skulle han...
Han skulle vara glad över att jag fått en återkommande roll.
Förlåt. Jag borde inte ha tagit upp det.
-Jag förväntade mig inte... -Nej.
Jag lovar att jag fortfarande är rolig. Jag är fortfarande rolig!
Ja, det är du. Det är bara känslor, eller hur?
Inget mer än känslor.
-Och jag förstår, RIP... -PDP.
Låt mig bara få ut den här tanken.
Beths bror Boone dör i serien.
Så det är mycket synkronicitet. Eller hur?
-Döden gör ont. -Ja.
Här finns bara kärlek och stöd.
Jag missade manusläsningen. Det fanns ingen parkeringsplats.
De sa åt mig att köra till parkeringshuset. Nej.
-Ja. -Hej.
Missade jag ditt välkomsttal till skådespelarna också?
Nej, jag höll inget tal.
En av skådespelarna berättade att hans bror hade dött.
Och alla kände samhörighet.
Så ett välkomsttal var inte nödvändigt.
Okej. Presentera mig.
Det här är Billy Stanton, han är exekutiv producent.
Hej, allihop. Jag är ledsen att jag missade er manusläsning.
Det är inte min stil. Men de hade ingen parkeringsplats åt mig.
Vem bryr sig? Men de försökte placera mig i parkeringshuset-
-och när man säger ja till parkeringshuset kommer man aldrig därifrån.
-Jag står i parkeringshuset. -Jag med.
-Står du i parkeringshuset? -Nej, jag står precis utanför.
-Och jag står bredvid dig. -Vad är det för fel på parkeringshuset?
Hur kommer vi ut ur parkeringshuset?
Jag skulle inte vara i parkeringshuset.
Jag vill bara att ni ska veta att jag har ett kontor här-
-så om ni behöver nåt, vad som helst, så finns jag här för er.
Vi ses på Emmy-galan!
-Tack, Billy. -Ursäkta. Den här är till dig.
-Vad är det? -Den nya scenen som mr Burrows bad om.
Redan?
Okej.
Tagning!
Visst, det är okej att din nya fru gör sig hemmastadd här, Bo.
Faktum är att B&B nu kan stå för Bed & Bimbo!
Vad har hänt med mitt liv?
Förra månaden var jag nöjd med att vara olycklig och ensam.
Nu har mitt liv kapats av min brorson och hans mänskliga dammsugare!
-Hej, faster Beth. -Hej.
Här är nåt jag vet att du har väntat på.
Är det min nya vårkatalog?
Det vore trevligt med lite goda nyheter.
Nej, det är obduktionsrapporten.
Det är inget skämt. Det är ett upplägg.
Det kunde vara värre. Inte direkt.
Det är bara nåt folk säger för att inte sticka ut ögonen.
Det är skämtet.
Det står att pappa dog av en hjärtincident.
Tydligen gav hans hjärta bara upp.
För det var så stort.
Din pappa hade det största hjärtat, Bo.
Han blev nog bara trött av att bära på så mycket kärlek.
Han älskade dig så mycket.
-Han älskade dig också, faster Beth. -Ja.
Det gjorde han.
Där satt den!
Bra, Val. Försök bara spela ut lite mer.
Ja. Det blir bättre när jag får in alla fysiska delar.
Titta vem som är här. Författaren. Jag trodde inte du skulle komma idag.
-Det är en ny scen. -Ja, tack så mycket för det.
-För den funkar, eller hur, Jimmy? -Den är ett fint tillägg.
Den är en "ååå-usch".
Vad är en "ååå-usch"?
Det är en scen där publiken säger "ååå" och författarna säger "usch".
-Det är äckligt och sentimentalt. -Vill du ändra på den?
Göra den mindre "usch"?
Den är inte min. Jag skulle aldrig skriva nåt sånt. Det är Al.
Vem är Al?
Det är AI-skrivprogrammet.
Det heter Allassist. De kallar det Al.
Josh, vad gör du här? Du skulle ju ta en promenad med Miss Lady.
-Sen ser jag att hon inte promenerar. -Jag kom bara för att se den nya scenen.
Varför? Låt dem jobba.
Han är ett geni och hon är exekutiv producent.
Bara till namnet, ni är showrunners.
-Mary, det är "ååå-usch". -Josh, det är bra.
-Har du ens läst det? -Vi ses imorgon på genomgången.
Scenen är hemsk, och de gillade den.
-Konkurrerar du verkligen med Al? -Nej, Mary, jag bryr mig.
Jag är rösten för kvinnor i en viss ålder!
-Herregud. -Våra namn står på manuset!
Det är upprörande.
-Ett gift par som jobbar ihop. -Inte de.
Maskinen skrev en ganska bra scen på tio minuter.
Det var faktiskt 50 sekunder, mr Burrows.
Men jag väntade lite så att det inte skulle se för snabbt ut.
-Nu tar vi lunch, allesammans. -Nu tar vi lunch!
-Jimmy verkar bekymrad över AI. -Ja.
Hur känner du?
Vi behövde en ny scen och fick en ny scen.
Okej, kostymförrådet.
Upptäcka vem Beth är. Vad har hon på sig?
Skapa alla de där "intressanta lagren".
Och kostymdesigners har så många bra idéer.
Idéer man aldrig ens har tänkt på.
Funkar det här för kameran?
-Ja, det är bra. Vi har den. -Okej.
Du kan sätta dig här, Valerie.
-Tack. -Okej.
Det här är tvärsnittet av världen jag har levt i.
-Okej. -Katharine Hepburn.
Om vi vill göra en stingslig nucka från New England.
Mrs Roper. Om vi vill göra nåt kul, excentriskt.
-Och sen... -Sen har vi Maude.
Det var en sång, från serien "Maude".
Ja, om vi vill göra en högdragen värdshusvärd.
Ja. Okej.
Jag tycker att New England-looken är det närmaste jag tänkte mig, så...
Förutom att jag inte kan ha hatten.
-Jag älskar hatten. -Jag bar en hatt i min senaste serie.
Den hette "Mrs. Hatt". Jag hade en stor solhatt.
-Hatten är allt. -Nej, den är inte allt.
För du har fortfarande polotröjan och den formlösa vita blusen.
-Oj, okej. -Det är en multikamera.
Det är bara belysning ovanifrån, så den kastar skuggor.
Det kommer inte att funka.
Vad ska vi göra med ditt hår? Ska det bara vara volym och grått?
-Varför? -Manuset säger: "Kvinna i en viss ålder."
-Det är verkligheten. -Inte min verklighet.
Jag är en kvinna i en viss ålder och jag färgar fortfarande håret.
Jag vet inte ens om jag har nåt grått.
Det är okej.
Jag ska träffa min hårkille senare. Vi kan väl prata om din avdelning?
-Ska jag hålla mig på min plats? -Det är ett sätt att säga det.
Ja, så smart. Bra, Carter.
Mrs Roper är jätterolig.
Det är sant. Ja, hon är rolig.
Men det är ett skämt.
Beth är en riktig person, i den riktiga världen.
Hon skulle kanske ha nåt som...
Inte exakt så här, men nåt i den stilen?
Väldigt smickrande.
-Det är inte roligt. -Det gör inget.
För jag är rolig. Manuset är roligt.
Och om det inte är roligt, gör jag det roligt.
Så inte det här?
-Precis. -Det är okej, jag har andra alternativ.
-Vad bra! -Rebecca!
Ursäkta.
-Du älskar verkligen kaftanen. -Den är rolig.
Men du verkar känna avsmak för det roliga.
Jag känner inte avsmak för det roliga, vännen.
Jag har gjort det.
Jag har haft den fula träningsoverallen, det stora skämtet.
Och jag är mer än villig att göra det, om karaktären är på det viset.
Men den här karaktären driver historien framåt och har känslor.
Det är inte ett skämt, och sen ut.
Lori har den korta minikjolen och Mianus U-tröjan.
-Det är ett skämt. -Det gör jag inte.
-Vad sägs om det? -Jag ser henne inte så.
Författarna ser henne så.
Uppenbarligen skriven av en heterosexuell man, så...
Tror du?
Nej, för henne... Jag vet inte.
Jag ser henne som sexig. En stor, pösig jacka.
Pösiga byxor, väldigt moderiktig.
-Det är så jag ser henne. -Ja, men vet du vad?
Jag tror att författarna vill se det där Mianus U-skämtet.
En av dem sa specifikt att det är hans favoritskämt.
Jag försöker bara hjälpa dig, vännen.
Jag tror att jag fattar. Det är bara...
Hon kan vara skämtet, men inte du.
Den äldre skådespelerskan känner sig hotad av den yngre.
Hotad? Jag säger åt dig att göra henne sexigare. På med minikjolen.
Jag gillar inte att en skådespelare säger vad en annan skådespelare ska ha på sig.
Det är lugnt, för det här är ingen sån situation.
Det är inte en skådespelare som pratar om en annan.
Det här är en exekutiv producent som pratar med en kostymör-
-om seriens behov. Det är allt.
Så jag ska ge dig en minut att tänka på hur du ska få allt det här att funka.
-Ska du inte ens prova nåt? -Nej. Det är slöseri med tid!
-Jag gillade att se dig så där. -Han gjorde mig jättearg.
Han lyssnade inte på mig.
Som en bossig dam. "Mitt sätt eller inget alls."
Nej, så vet jag inte om jag gjorde.
Jo, det gjorde du. Och jag gillade det.
Tja...
Alla förtjänar en andra chans.
Jag borde ha ätit nåt. Jag är kanske hungerilsken.
Carter? Vid närmare eftertanke ska jag prova lite saker.
Här är jag, tillbaka i sadeln igen.
-Och om nån frågar, så är jag 70. -Okej.
-Börja filma. -Jag har en sallad åt dig.
Vi kan äta och skvallra om vad som hände mellan mig och kostymören.
-Jag äter inte offentligt, men tack. -Okej.
Det här är färdiga peruker. Jag har inte gjort nåt med dem.
Det är inte mina peruker. Var är mina?
Färgen är helt fel, och de passar inte mitt huvud.
-Jag har mina egna peruker. -Okej. Ny information.
Jag visste inte att jag skulle ta med dem.
För du påminde mig inte.
Mickey hade hämtat dem eller bett mig att ta med dem. Nu går det inte.
Jag visste inte att du hade peruker, så jag kunde inte be dig ta med dem-
-för jag är inte Mickey. Jag blir aldrig Mickey.
-Mickey är inte här. -Nej.
Okej.
Vet du vad?
Jag borde nog gå igenom den här nya scenen.
-Valerie. -Följ med.
Lite avskildhet, tack.
Valerie, kan vi prata lite?
-Snälla, jag kan inte gå i trappor. -Visst. Ja.
Förlåt, jag visste inte att du hade egna peruker.
Hur skulle du kunna veta det? Jag är också ledsen.
Du borde inte behöva tänka på det här. Du har fullt upp.
-Ja. -Jag ber Taskrabbit ta hit dem.
Nej, de är i mitt förråd, så jag tar hit dem.
Tack, det skulle vara till stor hjälp.
Nu kanske jag kan vara till stor hjälp för dig?
Visst.
Det här handlar inte om peruker.
Det handlar om Mickey.
Du har nog inte bearbetat allting.
Du har fel, men tack. Och jag tar hit perukerna.
Stygg pojke.
-Vad händer? -Mickey är väl här?
-Eller hur? -Drömmer du?
Nej, vi tog med honom från Brentwood.
-Eller? -Ja.
Jag har inte sett honom.
Kan han vara i ett förråd?
Kan han vara i en av lådorna?
När såg du den senast?
Tja...
Efter flyttkaoset är jag inte säker.
I Brentwood hade jag den på en hylla bredvid mitt People's Choice-pris.
Bara tills jag kunde lista ut-
-var han skulle vilja att jag spred hans aska.
Och det är nu. För jag är tillbaka i en sitcom.
Från sekunden jag klev in i studion-
-tänkte jag bara: "Ja, Mickey."
"Här är han." Hans favoritfilm spelades in i den studion.
Det är organisatören som ringer tillbaka, en timme senare.
Hej, Cynthia.
-Hej, raring. -Hej. Jag fick ditt meddelande.
Ursäkta dröjsmålet, men jag har din inventarielista här.
Bra. Jag letar efter Mickeys aska.
-I en urna? -Nej, ingen urna.
Den ligger i en liten svart lacklåda.
Med turkosinläggningar. Jag designade den själv.
-Okej. -Ja.
Du skrev att du har gått igenom alla dina personliga lådor.
-Ja. -Kan den vara i en jobblåda?
Nej, Mickey skulle inte ligga i en jobblåda.
Är du säker på att jag hade den? För jag har ett register med allt-
-och det finns inga mänskliga kvarlevor.
Det skulle inte stå "mänskliga kvarlevor".
Det är ju Mickey.
Du säger "Mickey", och jag har inget där det står "Mickey".
Är du säker på att den inte ligger i en jobblåda?
Återigen, Mickey skulle inte ligga i en jobblåda. Mickey är personlig.
Jag skulle komma till dig, men du är i Culver City-
-och jag är i Mount Olympus.
-Det är långt. -Ja.
-Jag skickar PDF-filen. -Okej. Tack, raring.
-Tack. -Ja. Hej då.
Tack för ingenting.
15 000 dollar för att flytta nån, och de skickar mig en PDF-fil. Tack.
Jag antar... Jag får börja om.
Jag kan inte ha tappat bort Mickey. Eller hur?
Det är illa nog att jag inte kunde...
...vara med honom på sjukhuset. På grund av covid.
Vi fick inte hälsa på, det gick inte. Jag blev inte insläppt.
Jag ville inte att han skulle vara där ensam och sjuk.
Herregud...
Vet du vad? Vi...
-Vi hittar honom. -Nej, jag kan inte...
Jag kan inte tillbringa en minut till här. Vi gör det en annan dag.
Vi kan väl bara ta perukerna och gå.
Det är för mycket. Och det är bara...
Det är iskallt här inne. För filmteamet är det nog iskallt. Vi går.
För deras skull. Ta...
-Har du alla? -Jag har dem.
Tack, Jane. Vill du gå?
Första genrepet. Jag är i alla fall en lagspelare.
Den kliar.
Jag ser inte dina ögon. Ta av dig hatten.
-Fixat. -Okej, vi är redo.
Vi tar det från slutet av telefonsamtalet, innan brorsonen kommer in.
Och börja!
Faster Beth.
-Bo! Nämen titta på dig! -Kan du titta på mig om en stund?
Jag har varit kissnödig sen Big Gulp i Mianus, Connecticut.
Jösses. Finns det på riktigt?
Ja. Lori fick en t-shirt på långtradarkaféet.
-Lori? Vem är Lori? -Jag är Lori.
Det stavas "L-o-r-i". Inget "a", "u", "e".
-Lori. -Det är ingen stavningstävling.
-Fel. Nej. Ursäkta. -Josh.
-Jävla multikameror. -Okej, vi bryter.
Var är Mianus U-tröjan? Det var mitt bästa skämt. Var är den?
-Förlåt. Jag... -Nej, det är Gabrielle.
Det är inte hon. Kostymören sa nej.
Han ville att hon skulle ha nåt sexigt och pösigt.
Jag skrev "Mianus U-tröja och en kort kjol."
-Ja, men... -Du måste gå härifrån.
Det är mitt bästa skämt.
-Jag sa att du ville ha med det. -Och han brydde sig inte?
Han ville slippa synpunkter från skådespelare.
Åt helvete med det här. Han får sparken.
-Lugna dig, Josh. -Var är klädlogen?
-Vi gör inte det i den här serien. -Serien funkar inte utan "Mianus U".
-Kan nån visa mig klädlogen? -Josh, allvarligt, lugna dig.
Nej! Förlåt! Nej! Det här är svårt nog.
Där ligger den. Där borta.
-Okej. -Bakom havet.
Jag ser inte skylten! Förlåt. Jag ser inte skylten.
Du måste fan skämta.
-Var? -Bakom grejen.
-Ja, den där är bra. -Till "då" och "nu"-posen?
-Det är "då". Det syns väl på håret? -Och det här?
Det är "då", tror jag. Otroligt att jag inte har förändrats. "Då."
-Vilken musik ska vi ha? -Det som trendar.
-Vad är det här för vacker sak? -Vad?
Herregud. Där är han.
Jane. Det är Mickey.
Ja. Jag lade honom med den fina peruken.
Ser du det turkosa? Minns du?
Det var hans halsband.
-Minns du hans slipsnål? -Självklart.
Vad skönt för dig.
Ja.
Jaha, kära Mickey.
Jag önskar att du var här.
Men varför be om månen när vi hade stjärnorna?
Ja. Okej.
Mickey, Mick, Mick, Mick!
Hej då, kompis!
Flyg!
Det rätta citatet är:
"Be inte om månen, vi har stjärnorna."
Det är min version.
-Vad gör du där uppe? -Vi är klara.
Vi kommer ner.
-Fick du med det? -Ja, det blev jättebra.
-Ja. -Kom ner därifrån nu, tack.
-Ja, vi kommer. -Nu!
Vi kommer. Du kan lägga undan blåshornet...
Båghorn. Blåshorn.
Endast personal här!
Visst var det perfekt? Han flög över hela området.
-Vackert. -Såg du?
-Det var som en dimma. -Okej... Sånt händer.
-Paraplyet fastnade i... -Okej.
Det är lugnt.
-Tyckte du inte att det var perfekt? -Kunde inte ha varit bättre.
-Skimrande. -Ja.
Glittrande.
Glittrar fortfarande.
Översättning: Lena Eddebrant