Cum ar fi dacă ai intra pe frecvență și ăsta ar fi primul lucru auzit?
Nu se mai ”intră pe frecvență”. E podcast, nu emisiune la radio.
Da.
Putem elimina asta, nu, Patience? E-n regulă, nu?
Fiindcă merge foarte bine. Un invitat schimbă totul.
E foarte mult material bun. Cred că depășim o oră.
De cât timp vorbim?
De 12 minute.
Bine.
Atunci știi ce? Mai bine nu eliminăm faza.
E o eroare amuzantă. E foarte nostimă.
E un podcast, e normal să fie dezordonat și neprofesional.
Ăsta-i farmecul.
Vrei s-o deschizi?
Astăzi, la Prețuiește Timpul,
invitatul meu este minunatul Tommy Tomlin, stilist cu program redus pentru I'm It!
Și se ocupă de mine cu program normal pentru noul meu serial, Ce zici de asta?
Exact, oameni buni, mă forțează să renunț la pensionare la 85 de ani.
De ce nu? Vârsta nu are legătură cu calitatea, da?
Pentru Dna Hatt, m-a coafat o femeie de 30 de ani,
care n-a fost bună deloc.
- A trebuit s-o fac singură. - Ar trebui biciuită!
Vorbesc serios. Ai o slujbă. Fă-o bine.
- Bine că am purtat pălărie. - Tot trebuie înjurată.
- Bun, a venit Jane. - Scuze, am întârziat la Trader Joe's.
Exact cum bănuiam.
Am o mină de aur aici.
- Spune tot ce-i trece prin cap. - Ce-mi pasă? Am 85 de ani.
Livrarea de avocado a întârziat
și echipa a trebuit să rămână să-l pună la raft.
Nu se va mai întâmpla. De mâine, trec pe tura de noapte.
Și am marțea liberă pentru filmări.
Așa, bravo!
- Lucrează la Trader Joe's? - Da.
Mi-ai zis că a câștigat un Premiu al Academiei.
Dacă aș avea un Oscar, n-aș lucra la Trader Joe's.
- Mickey, încetează! - Tommy!
Vreau să știi că te iubesc, Beth Benedict!
- Bine, pa! - Nu știu cât timp...
Distribuția asigură eșecul sau succesul unui serial.
Actori vulnerabili care dau totul.
Nu ăsta. Îl vreau pe cel care e bun.
Am ajuns acasă!
- Ia te uită! - I-am spus că te-ai întors.
- Bună, Jane! - Mărește cadrul ca să intre și Mark.
Ai auzit? Ar fi fost bine să avem o Jane și la serialul meu
care să zică: ”Mărește cadrul ca să intre și Mark.”
Ar fi tare.
Ți-a zis Val că lucrez la Finance Dudes?
Da, mi-a spus. Ce naiba, Mark?
De ce să fiu singura persoană care nu e într-un reality-show?
Așa e. Îl avem aici pe propriul nostru Mauricio.
Marky Mark, mă ajuți cu ăsta?
Site-ul cu distribuția nu trece mai departe.
Nu-l văd decât pe tipul ăsta și nu vreau.
Mark, ai renunțat la slujba ta în finanțe ca să faci asta?
De ce?
Fiindcă am început un nou capitol. Era timpul.
Nu știu cum funcționează.
Bine, îi dau eu de capăt.
- Ai dat cu cerneală pe scaun, Val. - Serios?
Scaunele din piele întoarsă pe care ți le-ai dorit.
N-o freca!
- Îți trebuie OxiClean. - Bine.
Îl putem repara.
Îl reparăm mai târziu.
- Scuzați-mă! - Mai târziu.
De ce s-a supărat Mark?
Nu funcționează. Site-ul ăsta nu funcționează.
De ce nu-mi dau hârtie
cu o listă de nume și poze de profil.
De ce nu am așa ceva?
Ba am, uite-o!
M-a salvat!
...Beth Benedict.
Fără adnotări.
Direct la repetiții.
Îți vine să crezi, Jane?
N-am primit adnotări de la NuNet.
No, No, Nanette.
E un serial.
Nu l-am văzut, dar știu titlul.
Hei! Drăguță pălărie!
Fan al dnei Hatt.
Ia te uită!
Platoul 24.
Casa noastră departe de casă pentru următorii șase ani!
Să ținem pumnii!
Uitați-vă la toate filmele făcute aici!
Uitați, Benjamin, Recrut fără Voie.
Vă vine să credeți?
Jane! Dor nestins, 1942.
Cu Bette Davis.
Era filmul preferat al lui Mickey.
Și a fost filmat aici, pe acest platou.
Mickey spunea mereu...
oricând avea parte de o dezamăgire,
ca o cabină proastă sau o comandă de mâncare...
”Să nu cerem luna când avem stelele.”
Drăguț, nu? Asta spunea.
Priviți toate filmele astea legendare!
Și acum, Ce zici de asta? poate fi serialul TV de succes din Platoul 24.
Să intrăm!
Ar trebui să intrăm.
A fost bine, nu-i așa, Jane?
Uită-te la veranda aia!
- Frumos! - Nu vrei să servești un ceai acolo?
Scuzați-mă!
Jimmy?
- N-avem adnotări. - Bună, Val! Da, știu.
Și scenariul încă trebuie lucrat.
Studioul se teme să-i spună asta lui Matrix?
- Jimmy! - Când vine R2-D2 să ne ia sufletele?
N-ar trebui să vorbim despre asta.
Nicio grijă, Val. Știu care-i treaba.
Sunt aici să văd cum merge și să fac mișto.
- Pauză de țigară! - Bev!
Sună și află când vin scenariștii în platou.
Scuze... Nu vin.
Dar au spus că, dacă aveți observații, le pot trimite.
Și tu cine ești, dragule?
Marco, asistentul scenariștilor.
Cred că ne trebuie...
Cred că ne trebuie o scenă nouă siropoasă.
- Ceva emoționant. - La asta mă gândeam și eu.
Probabil între Beth și nepotul ei.
Fiindcă nu mai au alte rude.
Poate la finalul scenei cu ceramica, ca să nu devină ridicol.
Foarte bine. Da, e bine.
Trimis.
- Deja? - Da.
Pare aproape uman.
Bun, copii, începem în 15 minute
cu scena de deschidere în care își găsește fratele mort.
Și e comedie!
Scuze, sunt balonată.
A trebuit să merg acasă să-mi pun niște pantaloni mai largi.
La lectura scenariului era igrasie.
Cred că e igrasie și aici.
Da? E bine de știut.
Ați fost toți minunați la lectura scenariului!
Și știam că așa va fi.
Ei mă ajută cu documentarul meu, deci purtați-vă normal.
Da?
Trebuie să închid, se filmează.
Tu ești foarte chipeș și talentat.
Mulțumesc.
Iar tu...
Ești o scârbă!
Ba tu ești o scârbă.
Vorbeam de serial.
Nu vorbeam serios...
- Credeam că facem improvizație. - Da...
Nu e distractiv?
Și bună, ”vechea mea iubire neîmpărtășită.”
- Bună, Valerie! - Bună!
Frank Flynn. Ne-am mai întâlnit.
În platoul de la Nicky Nicky Knack Knack, al lui Tom Peterman.
Eu era Gary, viermele.
Nu te-am recunoscut, fiindcă...
Ți-am văzut doar puțin din față din costumul ăla de vierme, nu?
Era într-o gaură de vierme?
E amuzant!
Comic.
Walter, mă bucur că lucrezi la serial.
Chiar mă bucur, fiindcă te-am văzut în tot ce-ai făcut.
- Mulțumesc. - Eu îți mulțumesc!
- Bună, Valerie! - Bună.
Sunt Peter David Prince. Mi se spune PDP, e mai ușor.
Bine, PDP, ești comic. Ce nebunie cu tripleții...
Știi ce zic?
Pleci și revii imediat ca unul dintre ceilalți...
- Amuzant! - Mulțumesc!
Am senzația că te cunosc deja.
Ai lucrat cu fratele meu geamăn, Ivan Prince.
- E și el tot actor? - Nu, a fost la USC.
L-ai angajat să lucreze ca tehnician la ceva ce făceai acum zece ani.
Pilotul pentru Andy Cohen.
Ce mică e lumea!
FIindcă se pare că am lucrat cu fratele lui PRP...
- PDP. - Fratele geamăn.
- Ivan. - Da, știu, Ivan.
Ce face Ivan?
A murit.
A murit acum opt ani.
Supradoză de droguri.
A fost un accident.
A făcut ca Heath Ledger.
Cred că de asta...
Cred că de-asta am primit rolul tripleților.
Aveam o legătură puternică cu fratele meu.
Știu că, dacă ar fi aici, ar...
Ar fi fericit că sunt în sfârșit un personaj într-un serial.
Mda...
Îmi pare rău, nu trebuia să deschid subiectul.
- Nu mă așteptam... - Nu, nu...
Jur că sunt comic.
Sunt încă amuzant.
Ești. Doar că e vorba de emoții.
Emoții, pur și simplu.
- Și înțeleg, RIP, fiindcă... - PDP.
Lasă-mă să-mi termin gândul.
Boone, fratele lui Beth, moare.
Avem parte de multă sincronicitate aici.
Nu-i așa?
- Moartea e dureroasă, nu? - Da.
Aici o să ai parte doar de dragoste și sprijin.
Nu pot să cred că am ratat lectura scenariului.
Cei de la pază n-aveau locul meu de parcare.
Mi-au zis să merg la parcarea supraetajată. Nu!
- Da... - Bună!
Am ratat și discursul de bun-venit adresat actorilor?
Nu, n-am ținut discursul.
Unul dintre actori ne-a spus că...
Fratele lui a murit.
Și toți am creat o legătură.
Deci discursul de bun-venit nu era necesar.
- Da... - Bine.
Prezintă-mă!
El este Billy Stanton, este un producător executiv.
Bună tuturor! Îmi pare rău că am ratat lectura scenariului.
Nu e genul meu.
Dar nu aveau un loc de parcare pentru mine.
Nu contează. Dar au încercat să mă trimită în parcarea supraetajată.
Dacă accepți parcarea supraetajată o dată, nu mai scapi.
- Și eu parchez acolo. - Da, și eu.
- Tu parchezi acolo? - Nu, eu parchez în fața clădirii.
- Eu parchez lângă tine. - Dar ce-are parcarea supraetajată?
Cum putem ieși din parcarea supraetajată?
Eu nu trebuia să fiu în parcarea supraetajată.
Voiam să vă spun că am un birou aici
și, dacă aveți nevoie de ceva, sunt la dispoziția voastră.
Ne vedem la Premiile Emmy!
- Mersi, Billy! - Scuze...
- Da. - Am asta pentru voi.
- Ce-i asta? - Noua scenă cerută de dl Burrows.
Deja?
Bine.
Motor!
Nu mă deranjează că noua ta nevastă s-a instalat aici, Bo.
De fapt, pensiunea se poate numi pension acum.
Ce s-a întâmplat cu viața mea?
Luna trecută eram perfect fericită să fiu nefericită și singură,
acum, viața mea a fost deturnată de nepotul meu și farfuza lui!
- Bună, mătușă Beth! - Bună!
Uite ceva ce știu că așteptai.
E noul catalog cu bulbi de primăvară?
Mi-ar prinde bine niște vești bune.
Nu, de fapt, e raportul autopsiei.
Asta nu e glumă, e o introducere.
Se putea și mai rău. Nu chiar.
Așa spun oamenii ca să nu-și pișe ochii.
Asta era gluma.
Scrie că tata a murit în urma unui eveniment cardiac.
Se pare că i-a cedat inima.
Fiindcă era prea mare.
Tatăl tău avea o inimă mare, Bo.
O fi obosit să ducă atât de multă iubire.
Te-a iubit foarte mult.
- Și pe tine, mătușă Beth. - Așa e.
Așa e.
Final de scenă!
Grozav, Val! Încearcă să stai mai mult cu fața.
O să fie mai bine când îmi însușesc mai bine mișcările.
Uite cine a venit! Scenaristul! Credeam că nu vii azi.
- E o scenă nouă. - Da, mulțumesc pentru asta.
- Funcționează, nu, Jimmy? - Da, e o scenă frumoasă.
E o ”aaa-câh”.
Ce e o ”aaa-câh”?
E o scenă în care publicul spune: ”aaa”, iar scenariștii spun: ”câh”.
- E scârboasă și sentimentală. - Păi vrei s-o mai lucrezi?
Să aibă mai puțin ”câh”?
Nu e a mea. N-aș scrie niciodată așa ceva. E a lui Al.
Cine-i Al?
Da, e programul A.I.
Se cheamă Allassist, ei îi spun Al.
Josh, ce cauți aici?
Ai zis c-o duci pe Dna Lady la plimbare și am văzut că nu se plimbă.
Am venit să văd noua scenă.
De ce? Lasă-i să lucreze.
El e geniu, iar ea e producător executiv.
Doar cu numele, voi sunteți șefii.
- Mary, e ”aaa-câh”. - Josh, n-are nimic.
- Ai citit-o măcar? - Ne vedem mâine la repetiția completă.
Scena e groaznică, iar lor le place.
Pe bune? Concurezi cu Al?
Nu, Mary, dar îmi pasă.
Eu sunt vocea femeilor de o anumită vârstă.
- Dumnezeule! - Numele noastre sunt pe scenariu!
E îngrijorător.
- Cuplu căsătorit care lucrează împreună. - Nu ei.
Mașina a scris o scenă bunicică în zece minute.
De fapt, a fost cam în 50 de secunde, dle Burrows.
Am ținut-o mai mult ca să nu pară prea repede.
Pauza de prânz, oameni buni!
- Pauza de prânz, oameni buni! - Bine!
- Jimmy pare îngrijorat de A.I. - Da.
Tu ce părere ai?
Aveam nevoie de o scenă nouă și am primit-o.
Bun, garderoba.
Descoperim cine este Beth.
Ce poartă?
Ce îi dă profunzime?
Și creatorii de costume au multe idei grozave.
Idei la care nu v-ați gândi niciodată.
E bine pentru cameră?
- Da, e-n regulă. - Bun!
Valerie, vino aici puțin.
Mulțumesc.
Așa...
Aici este un fragment al lumii în care am trăit.
- Așa... - Deci Katharine Hepburn...
Dacă am vrea o fată bătrână irascibilă din New England.
Dna Roper, dacă vrem ceva distractiv și excentric.
- Și apoi... - Și apoi o avem pe Maude.
Era un cântec din serialul Maude.
Da, dacă vrem o hangiță tiranică.
Da...
Bun.
Cred că...
ținuta New England e probabil mai aproape de ce aveam și eu în minte.
Numai că nu pot să port pălăria.
Eu ador pălăria.
Am purtat pălărie în ultimul meu serial.
Se numea Dna Hatt.
Am purtat o pălărie de soare mare, deci...
- Pălăria face totul. - Nu e chiar totul.
Fiindcă încă ai helanca și cămașa albă lălâie.
Bine...
Știi că e filmat cu multe camere,
lumina este deasupra și ar arunca umbre peste tot.
Da? N-o să meargă.
Și atunci ce facem cu părul?
Crezi că o să fie cărunt și aranjat în coc?
De ce?
În scenariu scrie: ”femeie de o anumită vârstă”.
Asta e realitatea.
Nu e realitatea mea.
Eu sunt o femeie de o anumită vârstă și încă îmi vopsesc părul.
Nici nu știu dacă am fire albe.
Nu-i nimic.
O să mă întâlnesc cu stilistul mai târziu. Acum să vorbim despre treaba ta.
Deci rămâi pe banda mea?
E și asta un fel de a spune.
Foarte isteț.
Bine, Carter.
Dna Roper este foarte nostimă.
Asta așa e. Este amuzantă.
Dar e o glumă. Adică...
Beth e o persoană reală, în lumea reală.
Nu știu. Dacă ar purta ceva de genul...
Nu chiar ca asta, dar ceva similar?
Mă complimentează.
- Nu e amuzantă. - Nu-i nimic.
Fiindcă eu sunt amuzantă și scenariul e amuzant.
Și, dacă nu e, îl fac eu amuzant.
Deci nu asta.
- Exact. - E-n regulă, am și alte opțiuni.
Grozav!
Rebecca!
Să vedem. Scuzați-mă!
Văd că-ți place caftanul!
E amuzant.
Deși se pare că ai o aversiune față de ținutele amuzante.
Nu am aversiune față de ținutele amuzante, dragule.
Am făcut asta deja.
Am purtat treningul urât. El era gluma.
Și sunt dispusă să fac asta dacă așa este personajul.
Dar personajul ăsta duce în cârcă toată povestea și are emoții.
Nu e doar o glumă și gata.
Lori are fusta mini și tricoul cu Mianus U...
- Asta e o glumă. - Nu fac asta.
Ce zici?
Nu o văd așa.
Bine, scenariștii o văd așa.
Evident, scenariul e scris de un heterosexual, Valerie.
Crezi?
Pentru ea, nu știu.
Eu o văd sexy.
De pildă o jachetă lălâie.
Sau niște pantaloni lălâi care sunt la modă...
- Eu așa o văd. - Da, dar știi ceva?
Cred că scenariștii vor vrea să vadă gluma cu Mianus U.
Unul dintre ei mi-a zis că e gluma lui preferată.
Încerc să te ajut, dragule. Vreau să te ajut.
Cred că am înțeles.
Doar că...
Ea poate fi gluma, dar tu, nu.
Actrița în vârstă se simte amenințată de cea tânără.
Poftim? Eu îți zic s-o faci mai sexy. Ți-am zis de fusta mini.
Nu! Nu sunt în situația în care un actor îmi spune
ce poate purta un alt actor, nu intru în discuția asta.
E-n regulă fiindcă nu ne aflăm în situația asta.
Nu e vorba de un actor care vorbește despre alt actor,
ci de un producător executiv care discută cu costumierul
despre nevoile serialului.
Asta-i tot, da?
Te las puțin să te gândești
cum să te conformezi.
- Nu ai de gând să probezi nimic? - Nu, e pierdere de timp.
Mi-a plăcut să te văd așa.
M-a ofticat, Jane.
Nu mă ascultă.
Ai fost ca o șefă: ”faci ca mine sau pleci”.
Nu cred că asta făceam.
Ba da.
Și mi-a plăcut.
Ei bine...
Știi ceva? Toată lumea merită o a doua șansă.
Cred că trebuia să mănânc ceva.
Poate sunt ”pofticată”.
Carter?
M-am mai gândit și o să probez ceva.
Bine? Da.
Iată-mă-s! Am intrat din nou în pâine.
Dacă întreabă cineva, am 70 de ani.
Bine.
- Filmați! Ți-am luat o salată. - Tu la stânga, tu la dreapta.
Mâncăm și ne vărsăm amarul
despre ce s-a întâmplat între mine și costumier.
Nu mănânc în public, dar mersi!
Bine, da.
Nu. Astea sunt foarte... ”de-a gata”.
Încă nu mi-am făcut treaba.
Nu sunt perucile mele. Unde sunt perucile mele?
Culoarea nu e bună și nu-mi intră pe cap.
Am perucile mele.
- Bine, nu știam. - Da.
N-am știut că trebuie să le aduc cu mine.
Fiindcă nu mi-ai adus aminte.
Mickey ar fi venit să le ia sau mi-ar fi spus să le aduc.
Acum... Nu pot.
Nu știam că ai peruci, deci nu puteam să-ți spun să le aduci,
fiindcă nu sunt Mickey!
N-o să fiu niciodată Mickey.
- Mickey nu e aici. - Corect.
Bine.
Bun, știi ceva?
Cred că ar trebui să mă uit peste scena nouă.
- Valerie? - Mergeți!
Lasă-ne puțin, te rog.
Valerie, îmi acorzi un moment?
Te rog, nu pot urca scări.
Bine, da.
Desigur.
Îmi pare rău, nu știam că ai perucile tale.
De unde să știi?
Și mie îmi pare rău.
Nici n-ar trebui să te gândești la asta. Ai destule pe cap.
Pun pe cineva să mi le aducă.
Sunt în spațiul meu de depozitare, o să le aduc eu.
Mersi, m-ar ajuta mult.
Acum, poate, te pot ajuta și eu?
Sigur.
Nu e vorba despre peruci, de fapt.
E vorba despre Mickey.
Cred că ai niște probleme nerezolvate.
Te înșeli.
Dar mulțumesc!
Și o să aduc perucile.
Băiat rău!
- Val, ce se întâmplă? - Mickey e aici, da?
- Nu-i așa? - Visezi?
Nu, doar că... L-am adus din Brentwood, da?
- Nu-i așa? - Da.
Nu l-am văzut.
Nu l-am văzut. O fi în depozit?
O fi într-una dintre cutiile astea?
Când îți amintești că ai văzut-o ultima oară?
Păi...
Cu nebunia mutării, nu sunt sigură.
În Brentwood era în siguranță pe un raft,
chiar lângă premiul People's Choice.
Doar până îmi dădeam seama
unde ar vrea să-i împrăștii cenușa.
Și asta e acum.
Fiindcă am revenit într-un sitcom.
Din momentul în care am pășit în platoul de filmare, Jane,
m-am gândit la... Mickey.
Ăsta-i locul.
Filmul lui preferat a fost filmat în platoul ăla.
Uite-l! E organizatoarea care mă sună după o oră.
Bună, Cynthia!
- Bună, păpușă! - Bună, am primit mesajul.
Scuze pentru întârziere, dar am inventarul tău aici.
Grozav!
Caut cenușa lui Mickey.
E într-o urnă?
Nu, nu e o urnă.
Este într-o cutie neagră lăcuită,
care e încrustată cu turcoaz.
Eu am conceput-o.
Bine.
În al doilea mesaj ai spus că ai căutat în cutiile personale?
- Da. - Ar putea fi în cutiile profesionale?
Nu, Mickey n-ar fi la profesionale.
Ești sigură că am avut-o?
Fiindcă am înregistrat absolut totul
și nu găsesc rămășițe umane.
N-ar scrie ”rămășițe umane”, fiindcă e...
E Mickey!
Îmi tot spui de ”Mickey”, dar la mine nu apare.
Ești sigură că nu e în profesionale?
Repet, n-ar fi la profesionale.
Mickey e personal.
Aș veni la tine, dar tu ești în Culver City,
iar eu sunt în Mount Olympus.
- Da, e departe. - Da.
- Îți trimit fișierul PDF.
Bine, mulțumesc!
- Mersi! Pa! - Da, bine. Pa!
Mulțumesc pentru nimic.
Costă 15.000 de dolari să muți pe cineva și trimiți un PDF. Bine.
Mulțumesc.
Știți ceva? Cred că trebuie s-o iau de la capăt.
Nu se poate să-l fi pierdut pe Mickey.
Nu?
E destul că n-am putut...
să fiu cu el la spital.
Mai știți COVID-ul?
Nu ne lăsau să intrăm, nu puteam să-l vizităm...
Nu mă lăsau să intru.
N-am vrut să fie acolo singur și bolnav.
Doamne!
Știți ceva? Hai să...
- Îl găsim noi. - Nu pot...
Nu cred că mai pot sta aici niciun minut.
Facem asta altcândva.
Mai bine iau perucile și plec.
E prea mult.
Și e...
foarte frig aici.
Cameramanii probabil că au înghețat. Să mergem!
E pentru binele lor.
- Le-ai luat pe toate? - Da.
Mersi, Jane! Bun.
Mergem? Haideți să...
Prima repetiție de costume.
Nu se poate spune că nu cooperez.
Mă mănâncă.
Val, nu-ți văd ochii. Lasă pălăria!
- S-a făcut! - Oameni buni, suntem gata!
Începem de la finalul apelului telefonic,
înainte de intrarea nepotului.
Și... motor!
Mătușă Beth!
Bo! Uită-te la tine!
Te poți uita la mine mai încolo?
Trebuie să fac pipi de la Big Gulp din Mianus, Connecticut.
Aoleu! Există locul ăla?
Da! Lori și-a luat un tricou de la benzinărie.
- Lori? Cine-i Lori? - Eu sunt Lori.
Se scrie L-O-R-I, nu A, U, E.
- Lori. - Nu suntem la ortografie, dragă!
Greșit! Nu!
- Scuzați-mă! - Josh!
Afurisitele astea de camere!
Să tăiem.
Unde e tricoul cu Mianus U? Era cea mai bună glumă a mea.
- Tăiați! - Unde e?
Îmi pare rău, eu...
Nu, e... Gabrielle.
Nu e vina ei. Costumierul n-a fost de acord.
Voia să poarte ceva lălâu și sexy.
Am scris ”tricou cu Mianus U și o fustă scurtă”.
De ce nu ieșim din platou?
Sunt bine. E gluma mea cea mai bună.
I-am spus că o să vrei să vezi asta.
Și ce, nu i-a păsat?
N-a vrut să audă părerea unui actor.
La dracu'! E concediat.
- Josh, calmează-te! - Unde-i garderoba?
Josh, nu facem asta în serialul ăsta.
Nu funcționează fără Mianus U.
- Mă îndrumă cineva spre garderobă? - Josh, serios, calmează-te!
Nu! Îmi pare rău!
E destul de dificil și așa.
E acolo.
- Unde? - Acolo!
Bine.
În spatele oceanului.
Nu văd indicatorul! Scuze, dar nu văd indicatorul.
Să-mi bag picioarele!
- Unde? - E în spatele chestiei ăleia.
E grozavă, asta!
Deci, pentru ”atunci” și ”acum”?
Pentru ”atunci”. Nu-ți dai seama după păr?
Bun, și poza asta?
- E de ”atunci” sau de ”acum”? - De ”atunci”.
E uimitor că nu prea m-am schimbat.
- Da. - ”Atunci”.
- Ce muzică să punem? - Ce se caută acum.
Am înțeles.
- Ce-i frumusețea asta? - Ce?
Dumnezeule! Uite-l!
Jane! E Mickey.
Da, desigur, l-am pus cu peruca bună.
Vezi turcoazul? Mai știi?
Era colierul lui.
Și ăsta e... Mai știi acul de cravată?
- Sigur! - Da?
Bravo ție!
Da.
Dragă Mickey!
Mi-ar plăcea să fii aici.
Dar de ce să cerem luna când aveam stelele?
Da...
Mickey! Mickey! Mick!
Pa, amice!
Zboară!
Ca să știi, citatul corect este:
”Să nu cerem luna, avem stelele.”
E versiunea mea.
- Ce căutați acolo, sus? - Am terminat.
Coborâm.
- Jane, ai prins? - Da, a fost grozav.
- Da... - Coborâți imediat de acolo, vă rog!
- Da, venim! - Acum!
- Da! - În momentul ăsta!
Venim! Poți să-ți pui portavocea... purtavocea...
Schela e doar pentru muncitori.
N-a fost perfect?
- Absolut! - A zburat peste tot.
- Frumos! - Ai văzut?
- A fost ca o ceață. - Bine.
- Ce s-a întâmplat? - Îmi pare rău.
- Umbrela s-a prins de... - Bine.
E bine.
- Nu a fost perfect? - Nu putea ieși mai bine de atât.
Ca o licărire...
Strălucitor.
Încă strălucește.
Traducerea: Adina Câșu