"Spavaća soba, soba, kupaonica, kuhinja"
DJEVOJKA I PAUK
Halo?
Drugi kat.
Pomozi mi s ladicama. -Odmah.
Bok! -Gdje si bila? -Tražila parking i našla ga pred ulazom.
Kako je tata? -Dobro. Vidjet ćemo, možda dođe.
'Dan! -'Dan!
Prekini!
Prekini! -Pas će izgrebati vrata.
Imaš i zavjese? -Da.
Gdje je Mara? -U kupaonici.
Dobar dan! -Dobar dan!
A peciva? -Imam i njih.
U kupaonici ima plijesni.
Plijesan i bebe koje plaču. -Bok! -Imaš herpes? -Da.
Izvoli, dar. -Nacrt! Hvala.
Sad ćeš i ti dobiti herpes.
Još te boli? -Ne.
Žao mi je.
Prekini! Prekini!
Prije godinu smo dana bile na izletu biciklima. -Točno.
U jednom smo se gradiću razdvojile.
Posvuda sam te tražila. Po ulicama i kafićima.
Ugledala sam fontanu.
Sjela sam uz nju i zažmirila. Voda je tiho žuborila.
Zamalo sam zaspala.
Odjednom se pojavilo mnogo djece. Skakutali su i smijali se.
Neki su sjeli uz mene, kao da sam s njima. To je bilo lijepo.
Sjedila sam i slušala ih. I pitala se gdje si ti.
Odjednom je sve utihnulo. Djece više nije bilo.
Kao da ih je fontana usisala.
Voda je i dalje tiho žuborila.
Vjetar je raznosio sitne kapljice kao da ih nikad nije ni bilo.
Nikad.
A tada si me našla.
Da, tada sam te našla.
Sjedila si u kafiću i pušila.
Promatrala sam te iz daljine.
Izgledala si lijepo. Slobodno i lijepo.
Imaš li krpu?
Pusti to!
Hoćeš li mi pomoći u kupaonici? -Dobro.
Markus ne pomaže? -Sad će doći s kaučem.
Mogu li oprati ruke?
Hvala.
Mogu li i ja dobiti jednu? -Hej, Jan! Ideš?
Što to radiš?
Tko si ti? -Eleni.
Ovdje stanuješ? -Da.
Ti si crtačica? -Da.
Pomoći ćeš nam s čišćenjem? -Ne. -Hoćeš pecivo? -Da.
Stanuješ gore ili dolje? -Dolje.
Pomoći ćeš mi sa zavjesama? -Da. -Otkad živiš ovdje?
Možete li mi dodati čekić?
Izvolite. -Hvala. Kako se zovete?
Ovdje zaista ima plijesni. -Na fugama? -Da.
Astrid. -Može li se to ukloniti? -S nožem za tepihe.
Imate li ga ovdje? -Ne.
Idiot!
A tko si ti? -Kira.
Kira mi pomaže čistiti. -Ovdje ste se skrile. -'Dan!
'Dan! Karen, odozdo. -S bebom? -I psom.
I mačkom. -Da, i mačkom. -'Dan! -'Dan!
Bivša ih je stanarka često čuvala, zato sam došla. -Tako!
Bok! -Bok! -Kako se ti zoveš? -Lisa.
Za dobrosusjedske odnose! Bok!
Mačka se igra s bebom.
A ti si? -Moja cimerica.
Skupa se useljavate? -Ne, samo ja. -Ormar je na mjestu.
Ljulja se. -Pod nije ravan.
Dolje je još jedan. Od bivše stanarke. -Bila je simpatična?
Da. Bila je stjuardesa. -A sad je odletjela? -Da.
A ti si uletjela. -Da.
Danas imamo tulum. Dođi i ti. -S malenima je teško. -Navrati.
I kod tebe ima plijesni? -Da, u kupaonici.
Da nemaš slučajno nož za tepihe? -Da, donijet ću ga. -Hvala.
Mačka je ogrebala bebu.
Sad je beba mrtva.
Da ovo ostavim na stepeništu? -Da, može.
To si ti napravila? -Da. -Na računalu? -Da.
Kad sam to htjela isprintati, PDF se raspao. -Raspao? -Da.
Sva slova i crte bili su izmiješani.
To je bilo lijepo. Znakovi u kaosu.
Slova više nisu činila riječi.
Zatvorila sam ga i opet otvorila i sve je opet bilo normalno.
Slova su opet činila riječi, a crte nacrt stana.
Opet sam zatvorila i otvorila u nadi da će se sve ponoviti.
No nije. Nijedanput.
Mislila sam da se PDF datoteke ne mogu mijenjati. -To je bila pogreška.
Jan? Ideš?
Ti krvariš.
Ljulja se.
Lisa je kao dijete imala upalu oka.
Na oči sam joj stavljala vrećice čaja.
Mirno je ležala. Nije se micala.
A umjesto očiju imala je vrećice čaja.
Tada je zaspala. Odjednom je sve bilo tiho.
Kao da više ne diše.
Tada sam ustala i otišla.
U dnevnu sobu? -Da.
Pomoći ćeš mi nositi? -Ja? -Neće dugo trajati.
Hvala lijepa. Bok! -Bok!
Bok!
Nož za rezanje tepiha.
A kod tebe? Useljava se netko?
Beba plače.
Ne čujem ništa. -Da, plače.
U dnevnu sobu? -Da.
Bok! -Bok! -Žuto?
Boja zavisti. -I ludila.
Karen, vaša nova susjeda. -Markus, susjed i rob.
To bi mi dobro došlo.
Evo! -Super! Sad se mogu početi boriti s plijesni.
Ili ubiti roba. -Irina će se useliti u nedjelju.
Pitala je hoćemo li joj pomoći s nošenjem. -Pomoći ćeš sa stolom?
Naravno.
Usisat ćeš ovo smeće, dragi robe? -Rado, gospodarice.
Mama!
Prestani.
Moramo ići.
Prekini!
Pas je zagrizao kabel.
Moram piškiti.
Prekini! Prekini!
Sad svi osigurači rade. -Da.
Beba plače.
Točno.
Sad plače.
Šteta što se ti ne useljavaš.
Bilo bi nam zabavno.
Bok! Sretno sa selidbom. -Hvala.
Zašto si Kiru polila kavom?
I psi su katkad žedni. -Komoda je izgrebena.
Točno.
Evo, ako me opet zatrebate.
Jerzy Kowalski. -Jurek.
Jurek. Hvala.
Dakle... Doviđenja, Astrid. -Doviđenja, Jurek.
Bok!
Bok! -Možemo li sutra početi malo kasnije? -Da.
Prvo ću otići u kupnju. -Super. Napisat ću ti SMS.
I ti ćeš doći sutra? -Ne.
Dobro, možda se vidimo poslije. -Vidjet ćemo. -Bit će veselo.
Kutije idu dolje? -Da.
'Dan!
Ovo propušta zrak. Još nešto? -Ne.
To je 3,90.
I 10. -Hvala.
Doviđenja. -Doviđenja.
Pomoći ćeš mi?
To je moje? -Nisam znala da to još imam.
Obojila si je. -Znam.
Ne želiš je više? -Potrgana je.
I kao dijete si imala pernatu jaknu. -Da?
Rekla sam ti da su unutra ptičice. Da ih možeš čuti ako si tiha.
A ako izvučeš pero, ptica ugine.
Jesi li ga ikad izvukla? -Ne. -Jesi.
Ali otad nisi voljela jaknu.
Mislila si na pticu koja je unutra mrtva.
Možeš li pomoći? Prvo vrata.
Ona stalno nešto slaže. Kao automat. -Točno.
Nedavno sam je vidjela u kafiću s prijateljicom.
Bila je vrlo živahna. Kao da je druga osoba.
Pomoći ćeš mi?
Ljudi će sad doći.
Uvijek se toga sjetim kad je vidim. Onaj njezin smijeh.
Nahranit ćeš mačku?
I vesele oči.
Pitam se kako joj tada zvuči glas.
Vi ste drozd? -Slavuj.
Pjevam, kada svi spavaju, da moja ljepota pripada samo meni.
Ljepota se ne može sačuvati. Čak ni ona slavujeva.
Gle, kraljica je otišla s trona! -Plava krv udarila mi je u glavu.
Razumijem. Doći ćete popušiti jednu? -Kraljice ne puše.
Zadnju, utroje. Na mom balkonu. -Moram se pakirati.
Sad će doći ljudi.
Ja ću doći. Ormar možete i bez mene.
Hamid! Prestani! Nije smiješno. Prestani!
Tišina!
Dolazim. -Spavam. -Ja ne.
Čaj? -Vidjela si mačku? -Ne.
Pobjegla je? -Ne znam gdje je.
Bok, Kerstin. -Bok, Markus.
Hranim susjedovu mačku.
Bez naočala? -Razbile su se.
Imaš tu...
Kerstin će biti koka. -A ti snjegović. -Da.
Ja snjegović. -A zajedno ste snježna koka.
Ti si Indijanka.
Oduvijek želim kokoš.
Hoćeš li mi katkad snijeti jaje za doručak? -Naravno.
Koliko god želiš. -Topla, okrugla jaja.
Topla, okrugla jaja.
Sranje! -Kada se vraćate? -Idućeg tjedna.
Nedostajat će ti? -Da. -Sve u redu?
Vrata su se zalupila. -I razbilo se staklo.
A Nora se probudila.
Tko živi ovdje? -Kramerovi. Na odmoru su.
Markus im hrani mačku. -Da, mačka!
Možda je gore, kod gđe Arnold. -Da. -Zašto?
Mačke nije bilo par dana.
Onda su je našli. -Kod gđe Arnold. -Kod gđe Arnold? -Da.
Susjeda je u njezinoj vrećici s kupovinom vidjela hranu za mačke.
Iako nema mačku. -Perilica je poludjela.
Traumatizirana je od tvog rublja. -Prije u ekstazi.
To je Nora, moja cimerica. Kraljica noći.
Danju spava.
Noću se bešumno šulja po stanu.
Svakog drugog dana u sumrak bavi se sportom.
Tama je njezina druga koža. Noć najbolja prijateljica.
A sunčeva svjetlost smrt.
Što se dogodilo? -Astrid je rastavila ormar. -Bok!
Bok! -Bila je na mojim vratima. -Tu je!
Hvala.
Bok!
Bok! -Sad je i on kokoš.
Točno. Sad je i on kokoš.
Susjeda je u torbi gđe Arnold našla mačju hranu? -Da.
Otad je stalno mislila kako je mačka gore kod gđe Arnold.
Stalno je mislila na to. Noću joj se činilo da čuje mijaukanje.
Jednog je dana otišla k domaru jer on ima ključ za sve stanove.
Nasmijao se i rekao da je luda.
No poslije je ipak otišao u stan gđe Arnold i našao mačku.
Da. Uzeo ju je i vratio susjedi.
Ona je idućeg dana na stubištu srela gđu Arnold koja se pokušala smiješiti,
no imala je suze u očima.
Tada je bešumno nestala u svom stanu.
Izvadit ćeš moje rublje?
Da. -Noću katkad mislim na gđu Arnold.
Kako sama sjedi u svojoj velikoj sobi i misli na mačku.
I na veliki krevet, neizgužvan u praznoj sobi.
Idete?
Bok! -Bok, Emma.
Bok, Mara.
Bok! -Vidimo se sutra. -Da.
Bok!
Tvoj piercing. -Izvadila sam ga.
Sad imaš rupu pod usnom. Možeš li tako piti vino?
Sigurno.
Prestani!
Inače će se proširiti.
Stigao je majstor. -Ipak si došao. -Tko je to?
Danas je pomagao kod Lise.
Jučer se dogodilo nešto smiješno.
Bila sam u svojoj sobi kad je Lisa sjedila na zahodu. -Nema papira!
Dolazim. Pitala me mogu li joj donijeti jednu rolu.
No ja sam prošla pokraj vrata.
Slijeva nadesno. S njezine strane.
Prošla sam i drugi put. Vratila sam se, zdesna nalijevo.
I napokon i treći put.
Lisa se morala nasmijati.
Kad sam prolazila drugi put, nije gledala.
Nakratko je mislila da sam dvaput prošla slijeva nadesno.
A da se između nisam vratila. Kao duh.
Možeš li to zamisliti?
Zato se tako smijala.
I Markus će se uskoro odseliti.
Bok! -Bok!
Još jedno pivo? -Da.
I ti? -Ne.
Odmah ću se vratiti.
Mogu li i ja dobiti jednu?
Da.
Hvala.
'Jutro! -Bok! -'Jutro! -'Jutro!
A tata? -Nije imao vremena.
Rekla si mu da ne dolazi? -Jesi li poludjela?
Vidjet ćemo, možda ipak dođe.
Kava? -Može.
Bok! -Bok!
Udarila sam se o prozor. -'Jutro! -'Jutro!
Sad i ti imaš herpes. -Hvala ti. -Da me ne zaboraviš.
Izvoli, sama sam je uzgojila. -Hvala. -Lijepo.
Je li kombi stigao? -Ne, Jureka još nema.
Moja odjeća. -Želi se napiti.
Uzet ćeš i luster? -Da.
Donijet ćeš ljestve?
Ide i garderoba. -Znam. -Pomoći ćeš nositi? -Ne.
Puna si mucica. -Oprala sam papirnati rupčić.
Glupo. -Kava? -Da.
Je li tulum bio dobar? -Da.
Nosimo i stroj za pranje posuđa? -Da, moj je. -Da ti pomognem? -Ne.
Smije li Lucky u tvoju sobu? Moram do auta. -Da.
Nadam se da Irina opuštenije posprema posuđe. -I izdržat će s tobom.
Ostat ćeš u ovoj rupi dok ne crkneš. -Goni se.
Poslije. Prvo ću se iseliti.
Što radite?
Je li to prljavština na tvom čelu?
Što to crtaš?
Lisin novi stan. -Ti si arhitektica? -Da.
Nisi. -Točno, nisam.
Što si ti? -Lažljivica.
Crtačica.
Ti si to napravila? -Ne, neka djevojčica u Lisinu novom stanu.
Lisa će nas doći posjetiti? -Sigurno.
Noćas sam nešto sanjala.
Srele smo se u gradu. Izgledala si dobro.
Starije, ali dobro.
Razgovarale smo i smijale se.
Rekla si da si napeta.
Podignula si majicu i masirala sam te.
Ramena i leđa.
Tada sam opazila da nešto smrdi. Da ti smrdiš.
Da su tvoja odjeća i tvoja koža prljave.
Htjela sam prestati dodirivati te, no nisam mogla.
Nastavila sam kao da se ništa nije dogodilo.
Ali ti si primijetila da je nešto drukčije.
Pogledala si me.
Pokušala si se nasmiješiti.
No imala si suze u očima.
Tada sam otišla.
Imam pokrivače za pokućstvo.
Bok! -Bok!
Udarila sam se. -O prozor. -Da.
Otvori se kad je vjetar jak. -Bok! -Bok!
Zašto imaš periku? -Ona je plava kraljica. -Jer je luda.
Bok!
Pazite! -Bok! -Bok!
Što je s tvojim cipelama? Škripe.
Pjevaju.
Vjerojatno su otišli zračni jastuci. -Da? -Dođite!
Pogledat ću taj prozor.
Kad sam bila trudna, noseći Lisu, često sam sanjala da mi ispada kosa.
Jednog sam je dana odrezala i napravila periku.
Za slučaj da mi zaista ispadne.
Kad bih god imala taj san, ustala bih i pogledala je.
Kako ondje leži, mirno.
Kao neka malena životinjica.
Ali to više ne sanjaš? -Ne.
Više to ne sanjam.
Bok! -Bok!
Tako rano, slavuju? -Moje je gnijezdo zauzeto.
Opet si spremna na let, lijepa ptico? -Za pad.
A Markus? -U podrumu je. -Spakirat ćeš i to?
Pomoći ćeš mi?
Mama!
Nosimo i klavir? -Ne. On pripada sobarici.
Kakvoj sobarici? -Koja je prije ovdje stanovala.
Često sam slušala kako svira. Kao duh.
Bila mi je poput prijateljice.
Nije li radila u hotelu? -Točno.
U restoranu. No nije joj se sviđalo.
Jer nije voljela razgovarati s ljudima.
Kad bi uzimala narudžbu, bila je nervozna pa bi sve zaboravila.
Pa su je prebacili na sobe.
Trebala je provjeravati jesu li dobro očišćene.
U početku joj se sviđalo jer nije morala razgovarati.
No s vremenom joj je postalo dosadno
pa je htjela sama čistiti sobe. To joj je bilo najdraže od svega.
Kad bi god ušla u neku sobu, nešto je bilo drukčije.
Pokućstvo je stajalo drukčije. Soba je imala drukčiji miris.
To joj je bilo uzbudljivo. Jednog je dana otpuštena.
Bila je vrlo tužna. Boravila je u svojoj sobi i jedva da je svirala.
Odjednom je nestala. -Kamo?
Na brod za krstarenja, ondje je u miru čistila sobe.
Otad klavir stoji ovdje. -A njezine stvari u kutiji su u podrumu.
Možda je i dalje na brodu i noću misli na svoj klavir.
Kako stoji u njezinoj sobi. Kako netko svira na njemu.
Možda se jednog dana vrati. -Možda.
Bok! -Što radiš ovdje?
Vrta su bila otvorena. -Pomoći ćeš nam? -Mogu.
Oprosti.
Dobro si spavao?
Tko si ti? -Jan.
Tvoja je cimerica rekla da si ovdje. -Već je budna?
Ali ne i odjevena.
Mislim da bi ti se svidjela.
Spavao je kod nje? -Da.
Smrdiš.
Svaki cvijet ima svoj miris.
Sad više ne smrdiš -Ti si moj dezodorans.
A ti moja ruža.
Bok!
Što je s usisavačem? -Pas ga je ugrizao. -Kira. -Da.
Bok! -Bok! -Smijem li zapaliti jednu? -Da.
Izvoli!
Odavde sve izgleda drukčije. Došla je mala muha.
I leti nam oko uha.
Gdje ti je piercing?
Ti bez naočala, ja bez piercinga.
Manje je više.
Moramo paziti da ne bude previše.
Ali ni premalo.
Šteta. -Što? -Što se seliš.
Ne selim se. -Markus!
Lagala si. -Lažem a da ne trepnem.
A ja stvaram kapi a da ne otvorim usta.
Bravo! Još jedanput! -Ne. -Molim te.
Ne. Bivši me je ostavio jer sam stalno vino ispuštala kroz rupicu.
Razumijem.
Zašto bi je ti ostavio? -Jer je nemirna.
Stalno bi me uspoređivala s drugima i pitala se vrijedim li.
Uvijek bih se bojao da ću je izgubiti.
S vremenom bi je počeo uspoređivati s drugim ženama.
Da joj se osvetiš.
No to ne bi bilo dovoljno pa bih je ubio da se mogu zaljubiti u nekoga.
No želio bih da nije mrtva. Da skupa možemo biti ludi.
Zauvijek. To bi bilo normalno i za mene i za nju.
A ona bi povremeno ispustila vino kroz rupicu ispod usne.
A kap bi potekla niz tvoja lijepa prsa.
A ona bi s puno ljubavi na njima ugasila cigaretu.
A ja to ne bih ni osjetio. Ne bi me boljelo.
Jer bi to ona učinila s toliko ljubavi.
Znaš li zašto sam jučer došao na tulum?
Htio si me vidjeti?
Mislio sam... -Da mi se sviđaš?
Tu je muha.
Meni se ti ne sviđaš.
No možda se sviđaš muhi.
Sad je mrtva.
Više se nikomu ne sviđaš.
Pomoći ćeš nam da skinemo zastornice?
Sve će se potrgati.
Sad sam ja duh. -Točno.
Sad si duh.
Ide? -Šarka je zapela.
Neki prozori ne žele biti zatvoreni.
Moraš ih prisiliti. -Onda glasno vrisneš.
Vrlo prodorno! Da svi polude.
I šakom razbiješ staklo.
Tada je opet tišina.
A prozor je otvoren.
Dok netko ne dođe i ne popravi ga.
Tada dođe jedna ruka.
Pomiluje njegovu ruku.
Njegovo rame.
Njegov vrat.
Dok se on ne ukoči i zauvijek ne ostavi prozor.
I tada je prozor sretan. A on također.
Pala mi je.
Nedavno, kad sam ti pisala "e-mail", dogodilo se nešto čudno.
U njemu se odjednom pojavio nadgrobni križ. -Križ? -Da.
Greškom sam stisnula jednu kombinaciju tipki. T i Alt.
Naravno, odmah sam ga obrisala. I ponovno isprobala tu kombinaciju.
I opet se pojavio nadgrobni križ.
Ali sad jedan koji sam htjela.
I opet si ga obrisala? -Da. Opet sam ga obrisala.
Inače bi mi poslala križ.
Ili dva.
Čudno.
Nikad nisam imala osjećaj da si mi mama.
U kvaru je.
Sobarica neće željeti svoj klavir?
Ne, zakopala ga je ovdje.
Ova je soba njegov lijes.
Gdje su pokrivači? -Ovdje. -Donesi ih dolje. -Odmah.
Ja ću to srediti. -On će samo pogledati perilicu.
Ja ga plaćam. -Zašto sve nosite dolje? -Selim se.
Zašto? -Zato.
Zašto se seli? -Jer si naporna. -Vrati mi to!
Ne. -Da. -Ne. -Da.
Od toga se dobije rak.
Emma! -Možete li tiše? -Pusti!
Tišina!
Zašto nikad ne izađe iz sobe?
Jer nema kožu. Ne može se zaštititi. -Nije li tužna sama?
Da, tužna je. Čezne za ljudima.
No brzo se stopi s njima, kao tekuća lava.
Pa rastanak boli toliko da se slomi.
Zato ostaje u mračnoj sobi sve dok se jednog dana više ne probudi.
A dotad će osjećati samo samoću, želju i bol.
Ništa drugo.
Imaš ključ? -Da, mačka.
Evo!
Markus je gore potrgao vrata. -Da.
Jučer, pri prozračivanju.
Dobro, pogledat ću.
Daj mi odvijač.
Hvala. -Molim.
Pokrivači.
Sad opet radi. -Da, opet radi.
Sviđaš mi se.
Probudit će Noru.
Bok! -Bok! -Donesi mi bocu.
Boca!
Hvala. Kako se zoveš?
Idem. -Tvoje ime? -Jan.
Bok! -Ostani! -Ne.
Ostani!
Donijet ćeš mi košulju?
Uzmi je sama.
Znaš li zašto te je dovela k meni? -Ne.
Jučer sam bila u teretani.
Sjedila za jednom spravom i radila tu vježbu.
Gledala sam stalno u istom smjeru jer sam morala ponavljati vježbu.
Ispred mene je bio neki muškarac. Morala sam gledati njega.
Iako nisam htjela. Bio je lijep.
Njegova koža. Način na koji se micala.
Njegova kosa. I bilo mi je jasno da ću kod kuće misliti na njega.
I da ću to mrziti.
Htjela sam gledati u stranu, no nisam mogla.
Morala sam ponavljati vježbu.
Dovela te k meni da me muči.
Zna da ću poslije misliti na tebe.
Na tvoju kožu. Na tvoju kosu.
Tvoj miris.
I da ću spavati dok ne dođe i ne probudi me.
Da mogu misliti na tebe.
Kad se god probudim, čudim se koliko ima takvih kao ti.
A ona vas nađe sve. I dovede vas k meni.
Prestanite! Emma!
Dosta je! Prestanite!
Dosta! -Emma! Dođi.
Bok! -Bok!
Markus! -Ostani! -Markus?
Jeste li poludjeli? -Ne ide glasnije? -Šuti!
To nije zabavno. Žderi tablete za spavanje!
To više nikad nemoj ponoviti. -Ne, zatvori! -Emma, što to radiš?
Prestani!
Pusti me. -Odlazi!
Prekini!
Što to radiš?
Kad sam bila mala, u mojoj je sobi bio pauk. Odmah iznad kreveta.
Kad ga je mama htjela maknuti, počela sam vrištati.
Mama me pitala što je.
Rekla sam joj da pauk dolazi svake noći. I da tek tada zaspim.
Ostavila ga je? -Da.
No jednog je dana nestao. Ostala je samo mreža.
A onda je i ona nestala.
Idete?
Moramo ići.
Otkad sam na brodu, imam vrtoglavicu. Stalno.
Čudim se što ne padam. Što nitko ne padne.
Pitam se zašto se svijećnjaci u salonu ne prevrnu.
Vaze ne padnu sa stolova.
Lusteri se ne razbiju o zid.
Ovdje je sve kao magnet.
Kao da neka tajna sila stvari drži na mjestu.
Sila broda.
On kao ponosni dvorac klizi niz valove. Kroza san.
Moj san iz kojeg se budim.
Jer mi sunce bode oči.
Posegne i u ocean.
I tako ja stojim, mirno.
A brod i dalje plovi po blistavoj vodi.
Tek noću mogu zažmiriti. Polako me uljulja u san.
Tada zamišljam kitove, morske zvijezde, moruzgve,
sva prekrasna bića nad kojima ja lebdim.
I zamišljam da ću jednog dana potonuti
u to mračno carstvo tišine koje me zove.
No dotad teturam hodnicima, salonima i kabinama.
I pitam se vidi li itko da se sve ljulja.
Možda putnici koji dođu i odu.
Ostanu kao tragovi u mojoj mračnoj glavi.
Samo su galebovi uvijek ondje.
Moji prijatelji, ondje vani. Ružno kriješte.
Mislim na svoj klavir. Zamišljam da netko svira.
I prati pjesmu galebova. Gledam more.
S osmijehom na licu.
Jer zamišljam da netko stoji uz mene.
Iznad nas je mjesečina.
I tako stojimo.
I slušamo krik galebova. Kao da pjevaju pjesmu.
Posebnu pjesmu. Pjesmu samo za nas.
Prijevod RETAiL TVRip - DrSi
Prilagodba metalcamp