"Spavaća soba, soba, kupatilo, kuhinja"
DEVOJČICA I PAUK
Halo?
Drugi sprat.
Pomozi mi s fiokama. -Odmah.
Ćao! -Gde si bila? -Tražila sam parking i našla ga pred ulazom.
Kako je tata? -Dobro. Videćemo, možda dođe.
Dobar dan! -Dobar dan!
Prekini!
Prekini! -Pas će izgrebati vrata.
Imaš i zavese? -Da.
Gde je Mara? -U kupatilu.
Dobar dan! -Dobar dan!
A peciva? -Imam i njih.
U kupatilu ima plesni.
Plesan i bebe koje plaču. -Ćao! -Imaš herpes? -Da.
Izvoli, poklon. -Nacrt! Hvala.
Sad ćeš i ti dobiti herpes.
Još te boli? -Ne.
Žao mi je.
Prekini! Prekini!
Pre godinu dana smo bile na izletu biciklima. -Tačno.
U jednom gradiću smo se razdvojile.
Svuda sam te tražila. Po ulicama i kafićima.
Ugledala sam fontanu.
Sela sam uz nju i zažmurila. Voda je tiho žuborila.
Zamalo sam zaspala.
Odjednom se pojavilo mnogo dece. Skakutali su i smejali se.
Neki su seli uz mene, kao da sam s njima. To je bilo lepo.
Sedela sam i slušala ih. I pitala se gde si ti.
Odjednom je sve utihnulo. Dece više nije bilo.
Kao da ih je fontana usisala.
Voda je i dalje tiho žuborila.
Vetar je raznosio sitne kapljice kao da ih nikad nije ni bilo.
Nikad.
A tada si me našla.
Da, tada sam te našla.
Sedela si u kafiću i pušila.
Posmatrala sam te iz daljine.
Izgledala si lepo. Slobodno i lepo.
Imaš li krpu?
Pusti to!
Hoćeš li mi pomoći u kupatilu? -Dobro.
Markus ne pomaže? -Sad će doći s kaučem.
Mogu li da operem ruke?
Hvala.
Mogu li i ja da dobijem jednu? -Hej, Jane! Ideš?
Šta to radiš?
Ko si ti? -Eleni.
Ovde stanuješ? -Da.
Ti si crtačica? -Da.
Pomoći ćeš nam sa čišćenjem? -Ne. -Hoćeš pecivo? -Da.
Stanuješ gore ili dole? -Dole.
Pomoći ćeš mi sa zavesama? -Da. -Otkad živiš ovde?
Možete li mi dodati čekić?
Izvolite. -Hvala. Kako se zovete?
Ovde zaista ima plesni. -Na fugama? -Da.
Astrid. -Može li se to ukloniti? -Nožem za tepihe.
Imate li ga ovde? -Ne.
Idiot!
A ko si ti? -Kira.
Kira mi pomaže da čistim. -Ovde ste se sakrile. -Dobar dan!
Dobar dan! Karen, odozdo. -S bebom? -I psom.
I mačkom. -Da, i mačkom. -Dobar dan! -Dobar dan!
Bivša stanarka ih je često čuvala, zato sam došla. -Tako!
Ćao! -Ćao! -Kako se ti zoveš? -Lisa.
Za dobrosusedske odnose! Ćao!
Mačka se igra s bebom.
A ti si? -Moja cimerka.
Zajedno se useljavate? -Ne, samo ja. -Ormar je na mestu.
Ljulja se. -Pod nije ravan.
Dole je još jedan. Od bivše stanarke. -Bila je simpatična?
Da. Bila je stjuardesa. -A sad je odletela? -Da.
A ti si uletela. -Da.
Danas imamo zabavu. Dođi i ti. -S malenima je teško. -Navrati.
I kod tebe ima plesni? -Da, u kupatilu.
Da nemaš slučajno nož za tepihe? -Da, doneću ga. -Hvala.
Mačka je ogrebala bebu.
Sad je beba mrtva.
Da ovo ostavim na stepeništu? -Da, može.
To si ti napravila? -Da. -Na računaru? -Da.
Kad sam to htela da štampam, PDF se raspao. -Raspao? -Da.
Sva slova i crte su bili izmešani.
To je bilo lepo. Znakovi u haosu.
Slova više nisu činila reči.
Zatvorila sam ga i opet otvorila i sve je opet bilo normalno.
Slova su opet činila reči, a crte nacrt stana.
Opet sam zatvorila i otvorila u nadi da će se sve ponoviti.
Ali nije. Nijednom.
Mislila sam da se PDF datoteke ne mogu menjati. -To je bila greška.
Jane? Ideš?
Ti krvariš.
Ljulja se.
Lisa je kao dete imala upalu oka.
Na oči sam joj stavljala kesice čaja.
Mirno je ležala. Nije se mrdala.
A umesto očiju imala je kesice čaja.
Tada je zaspala. Odjednom je sve bilo tiho.
Kao da više ne diše.
Tada sam ustala i otišla.
U dnevnu sobu? -Da.
Pomoći ćeš mi da nosim? -Ja? -Neće dugo trajati.
Hvala lepo. Ćao! -Ćao!
Ćao!
Nož za sečenje tepiha.
A kod tebe? Useljava se neko?
Beba plače.
Ne čujem ništa. -Da, plače.
U dnevnu sobu? -Da.
Ćao! -Ćao! -Žuto?
Boja zavisti. -I ludila.
Karen, vaša nova komšinica. -Markus, komšija i rob.
To bi mi dobro došlo.
Evo! -Super! Sad mogu započeti borbu protiv plesni.
Ili ubiti roba. -Irina će se useliti u nedelju.
Pitala je hoćemo li joj pomoći s nošenjem. -Pomoći ćeš sa stolom?
Naravno.
Usisaćeš ovo đubre, dragi robe? -Rado, gospodarice.
Mama!
Prestani.
Moramo da idemo.
Prekini!
Pas je zagrizao kabl.
Moram da piškim.
Prekini! Prekini!
Sad svi osigurači rade. -Da.
Beba plače.
Tačno.
Sad plače.
Šteta što se ti ne useljavaš.
Bilo bi nam zabavno.
Ćao! Srećno sa selidbom. -Hvala.
Zašto si Kiru polila kafom?
I psi su ponekad žedni. -Komoda je izgrebena.
Tačno.
Evo, ako vam opet zatrebam.
Jerci Kovalski. -Jurek.
Jurek. Hvala.
Dakle... Doviđenja, Astrid. -Doviđenja, Jurek.
Ćao!
Ćao! -Možemo li sutra da počnemo malo kasnije? -Da.
Prvo ću otići u kupovinu. -Super. Napisaću ti SMS.
I ti ćeš doći sutra? -Ne.
Dobro, možda se vidimo posle. -Videćemo. -Biće veselo.
Kutije idu dole? -Da.
Dobar dan!
Ovo propušta vazduh. Još nešto? -Ne.
To je 3,90.
I 10. -Hvala.
Doviđenja. -Doviđenja.
Pomoći ćeš mi?
To je moje? -Nisam znala da to još imam.
Obojila si je. -Znam.
Ne želiš je više? -Pocepana je.
I kao dete si imala perjanu jaknu. -Da?
Rekla sam ti da su unutra ptičice. Da ih možeš čuti ako si tiha.
A ako izvučeš pero, ptica ugine.
Jesi li ga ikad izvukla? -Ne. -Jesi.
Ali otad nisi volela jaknu.
Mislila si na pticu koja je unutra mrtva.
Možeš li da pomogneš? Prvo vrata.
Ona stalno nešto slaže. Kao automat. -Tačno.
Nedavno sam je videla u kafiću s prijateljicom.
Bila je vrlo živahna. Kao da je druga osoba.
Pomoći ćeš mi?
Ljudi će sad doći.
Uvek se toga setim kad je vidim. Onaj njen smeh.
Nahranićeš mačku?
I vesele oči.
Pitam se kako joj tada zvuči glas.
Vi ste drozd? -Slavuj.
Pevam kad svi spavaju da moja lepota pripada samo meni.
Lepota se ne može sačuvati. Čak ni ona slavujeva.
Gle, kraljica je otišla s trona! -Plava krv mi je udarila u glavu.
Razumem. Doći ćete da popušite jednu? -Kraljice ne puše.
Poslednju, u troje. Na mom balkonu. -Moram da se pakujem.
Sad će doći ljudi.
Ja ću doći. Ormar možete i bez mene.
Hamide! Prestani! Nije smešno. Prestani!
Tišina!
Dolazim. -Spavam. -Ja ne.
Čaj? -Videla si mačku? -Ne.
Pobegla je? -Ne znam gde je.
Ćao, Kerstin. -Ćao, Markuse.
Hranim komšijinu mačku.
Bez naočara? -Razbile su se.
Imaš tu...
Kerstin će biti koka. -A ti Sneško Belić. -Da.
Ja Sneško Belić. -A zajedno ste snežna koka.
Ti si Indijanka.
Oduvek želim kokošku.
Hoćeš li mi ponekad sneti jaje za doručak? -Naravno.
Koliko god želiš. -Topla, okrugla jaja.
Topla, okrugla jaja.
Sranje! -Kada se vraćate? -Sledeće nedelje.
Nedostajaće ti? -Da. -Sve je u redu?
Vrata su se zalupila. -I razbilo se staklo.
A Nora se probudila.
Ko živi ovde? -Kramerovi. Na odmoru su.
Markus im hrani mačku. -Da, mačka!
Možda je gore, kod gđe Arnold. -Da. -Zašto?
Mačke nije bilo par dana.
Onda su je našli. -Kod gđe Arnold. -Kod gđe Arnold? -Da.
Komšinica je u njenoj torbi za kupovinu videla hranu za mačke.
Iako nema mačku. -Mašina za veš je poludela.
Traumatizovana je od tvog rublja. -Pre u ekstazi.
To je Nora, moja cimerka. Kraljica noći.
Danju spava.
Noću se bešumno šunja po stanu.
Svakog drugog dana u sumrak se bavi sportom.
Tama je njena druga koža. Noć najbolja prijateljica.
A sunčeva svetlost smrt.
Šta se dogodilo? -Astrid je rastavila ormar. -Ćao!
Ćao! -Bila je na mojim vratima. -Tu je!
Hvala.
Ćao!
Ćao! -Sad je i on kokoška.
Tačno. Sad je i on kokoška.
Komšinica je u torbi gđe Arnold našla mačju hranu? -Da.
Otad je stalno mislila kako je mačka gore kod gđe Arnold.
Stalno je mislila na to. Noću joj se činilo da čuje mjaukanje.
Jednog dana je otišla kod domara jer on ima ključeve za sve stanove.
Nasmejao se i rekao da je luda.
Ali posle je ipak otišao u stan gđe Arnold i našao mačku.
Da. Uzeo ju je i vratio komšinici.
Ona je narednog dana na stepenicama srela gđu Arnold koja se smešila,
ali je imala suze u očima.
Tada je bešumno nestala u svom stanu.
Izvadićeš moju garderobu?
Da. -Noću ponekad mislim na gđu Arnold.
Kako sama sedi u svojoj velikoj sobi i misli na mačku.
I na veliki krevet, neizgužvan u praznoj sobi.
Idete?
Ćao! -Ćao, Ema.
Ćao, Mara.
Ćao! -Vidimo se sutra. -Da.
Ćao!
Tvoj pirsing. -Izvadila sam ga.
Sad imaš rupu pod usnom. Možeš li tako da piješ vino?
Sigurno.
Prestani!
Inače će se proširiti.
Stigao je majstor. -Ipak si došao. -Ko je to?
Danas je pomagao kod Lise.
Juče se dogodilo nešto smešno.
Bila sam u svojoj sobi kad je Lisa sedela u toaletu. -Nema papira!
Dolazim. Pitala me mogu li da joj donesem jednu rolnu.
Ali ja sam prošla pored vrata.
Sleva nadesno. S njene strane.
Prošla sam i drugi put. Vratila sam se, zdesna nalevo.
I napokon i treći put.
Lisa je morala da se nasmeje.
Kad sam prolazila drugi put, nije gledala.
Nakratko je mislila da sam dvaput prošla sleva nadesno.
A da se između nisam vratila. Kao duh.
Možeš li to da zamisliš?
Zato se tako smejala.
I Markus će se uskoro odseliti.
Ćao! -Ćao!
Još jedno pivo? -Da.
I ti? -Ne.
Odmah ću se vratiti.
Mogu li i ja dobiti jednu?
Da.
Hvala.
Dobro jutro! -Ćao! -Dobro jutro! -Dobro jutro!
A tata? -Nije imao vremena.
Rekla si mu da ne dolazi? -Jesi li poludela?
Videćemo, možda ipak dođe.
Kafu? -Može.
Ćao! -Ćao!
Udarila sam se o prozor. -Dobro jutro! -Dobro jutro!
Sad i ti imaš herpes. -Hvala ti. -Da me ne zaboraviš.
Izvoli, sama sam je uzgajila. -Hvala. -Lepo.
Je li kombi stigao? -Ne, Jureka još nema.
Moja odeća. -Želi da se napije.
Uzećeš i luster? -Da.
Donećeš merdevine?
Ide i garderoba. -Znam. -Pomoći ćeš da nosimo? -Ne.
Puna si mrvica. -Oprala sam papirnu maramicu.
Glupo. -Kafu? -Da.
Je li zabava bila dobra? -Da.
Nosimo i mašinu za pranje posuđa? -Da, moja je. -Da ti pomognem? -Ne.
Sme li Laki u tvoju sobu? Moram do auta. -Da.
Nadam se da Irina opuštenije rasprema posuđe. -I izdržaće s tobom.
Ostaćeš u ovoj rupi dok ne crkneš. -Nosi se.
Posle. Prvo ću se iseliti.
Šta radite?
Je li to prljavština na tvom čelu?
Šta to crtaš?
Lisin novi stan. -Ti si arhitekta? -Da.
Nisi. -Tačno, nisam.
Šta si ti? -Lažljivica.
Crtačica.
Ti si to uradila? -Ne, neka devojčica u Lisinom novom stanu.
Lisa će doći da nas poseti? -Sigurno.
Noćas sam nešto sanjala.
Srele smo se u gradu. Izgledala si dobro.
Starije, ali dobro.
Razgovarale smo i smejale se.
Rekla si da si napeta.
Podigla si majicu i masirala sam te.
Ramena i leđa.
Tada sam opazila da nešto smrdi. Da ti smrdiš.
Da su tvoja odeća i tvoja koža prljave.
Htela sam da prestanem da te dodirujem, ali nisam mogla.
Nastavila sam kao da se ništa nije dogodilo.
Ali ti si primetila da je nešto drugačije.
Pogledala si me.
Pokušala si da se nasmešiš.
Međutim, imala si suze u očima.
Tada sam otišla.
Imam pokrivače za nameštaj.
Ćao! -Ćao!
Udarila sam se. -O prozor. -Da.
Otvori se kad je vetar jak. -Ćao! -Ćao!
Zašto imaš periku? -Ona je plava kraljica. -Jer je luda.
Ćao!
Pazite! -Ćao! -Ćao!
Šta je s tvojim cipelema? Škripe.
Pevaju.
Verovatno su otišli vazdušni jastuci. -Da? -Dođite!
Pogledaću taj prozor.
Kad sam bila trudna s Lisom, često sam sanjala da mi opada kosa.
Jednog dana sam je odsekla i napravila periku.
Za slučaj da mi zaista opadne.
Kad god bih imala taj san, ustala bih i pogledala je.
Kako tamo leži, mirno.
Kao neka malena životinjica.
Ali to više ne sanjaš? -Ne.
Više to ne sanjam.
Ćao! -Ćao!
Tako rano, slavuju? -Moje gnezdo je zauzeto.
Opet si spremna na let, lepa ptico? -Za pad.
A Markus? -U podrumu je. -Spakovaćeš i to?
Pomoći ćeš mi?
Mama!
Nosimo i klavir? -Ne. On pripada sobarici.
Kakvoj sobarici? -Koja je pre ovde stanovala.
Često sam slušala kako svira. Kao duh.
Bila mi je poput prijateljice.
Zar nije radila u hotelu? -Tačno.
U restoranu. Ali nije joj se sviđalo.
Jer nije volela da priča s ljudima.
Kad bi uzimala narudžbu, bila je nervozna, pa bi sve zaboravila.
Pa su je prebacili na sobe.
Trebalo je da proverava jesu li dobro očišćene.
U početku joj se sviđalo jer nije morala da priča.
Ali s vremenom joj je postalo dosadno,
pa je htela sama da čisti sobe. To joj je bilo najdraže od svega.
Kad god bi ušla u neku sobu, nešto je bilo drugačije.
Nameštaj je stajao drugačije. Soba je imala drugačiji miris.
To joj je bilo uzbudljivo. Jednog dana je otpuštena.
Bila je vrlo tužna. Boravila je u svojoj sobi i jedva da je svirala.
Odjednom je nestala. -Gde?
Na brod za krstarenja, tamo je u miru čistila sobe.
Otad klavir stoji ovde. -A njene stvari su u kutiji u podrumu.
Možda je i dalje na brodu i noću misli na svoj klavir.
Kako stoji u njenoj sobi. Kako neko svira na njemu.
Možda se jednog dana vrati. -Možda.
Ćao! -Šta radiš ovde?
Vrta su bila otvorena. -Pomoći ćeš nam? -Mogu.
Izvini.
Dobro si spavao?
Ko si ti? -Jan.
Tvoja cimerka je rekla da si ovde. -Već je budna?
Ali ne i obučena.
Mislim da bi ti se svidela.
Spavao je kod nje? -Da.
Smrdiš.
Svaki cvet ima svoj miris.
Sad više ne smrdiš. -Ti si moj dezodorans.
A ti moja ruža.
Ćao!
Šta je s usisavačem? -Pas ga je ugrizao. -Kira. -Da.
Ćao! -Ćao! -Smem li da zapalim jednu? -Da.
Izvoli!
Odavde sve izgleda drugačije. Došla je mala muva.
I leti nam oko uva.
Gde ti je pirsing?
Ti bez naočara, ja bez pirsinga.
Manje je više.
Moramo paziti da ne bude previše.
Ali ni premalo.
Šteta. -Šta? -Što se seliš.
Ne selim se. -Markuse!
Lagala si. -Lažem, a da ne trepnem.
A ja pravim kapi, a da ne otvorim usta.
Bravo! Još jednom! -Ne. -Molim te.
Ne. Bivši me ostavio jer sam stalno vino ispuštala kroz rupicu.
Razumem.
Zašto bi je ti ostavio? -Jer je nemirna.
Stalno bi me upoređivala s drugima i pitala se vredim li.
Uvek bih se bojao da ću je izgubiti.
S vremenom bi počeo da je upoređuješ s drugim ženama.
Da joj se osvetiš.
Ali to ne bi bilo dovoljno, pa bih je ubio da mogu da se zaljubim u nekoga.
Ali želeo bih da nije mrtva. Da zajedno možemo da budemo ludi.
Zauvek. To bi bilo normalno i za mene i za nju.
A ona bi povremeno ispustila vino kroz rupicu ispod usne.
A kap bi potekla niz tvoje lepe grudi.
A ona bi s puno ljubavi na njima ugasila cigaretu.
A ja to ne bih ni osetio. Ne bi me bolelo.
Jer bi to ona učinila s toliko ljubavi.
Znaš li zašto sam juče došao na zabavu?
Hteo si da me vidiš?
Mislio sam... -Da mi se sviđaš?
Tu je muva.
Meni se ti ne sviđaš.
Ali možda se sviđaš muvi.
Sad je mrtva.
Više se nikome ne sviđaš.
Pomoći ćeš nam da skinemo garnišne?
Sve će se pocepati.
Sad sam ja duh. -Tačno.
Sad si duh.
Ide? -Šarnir je zapeo.
Neki prozori ne žele da budu zatvoreni.
Moraš da ih prisiliš. -Onda glasno vrisneš.
Vrlo prodorno! Da svi polude.
I šakom razbiješ staklo.
Tada je opet tišina.
A prozor je otvoren.
Dok neko ne dođe i ne popravi ga.
Tada dođe jedna ruka.
Pomiluje njegovu ruku.
Njegovo rame.
Njegov vrat.
Dok se on ne ukoči i zauvek ne ostavi prozor.
I tada je prozor srećan. A on takođe.
Pala mi je.
Nedavno, kad sam ti pisala mejl, dogodilo se nešto čudno.
U mejlu se odjednom pojavio nadgrobni krst. -Krst? -Da.
Greškom sam stisnula jednu kombinaciju dugmadi. T i Alt.
Naravno, odmah sam ga obrisala. I ponovo isprobala tu kombinaciju.
I opet se pojavio nadgrobni krst.
Ali sad jedan koji sam htela.
I opet si ga obrisala? -Da. Opet sam ga obrisala.
Inače bi mi poslala krst.
Ili dva.
Čudno.
Nikad nisam imala osećaj da si mi mama.
Raštimovan je.
Sobarica neće želeti svoj klavir?
Ne, zakopala ga je ovde.
Ova soba je njegov kovčeg.
Gde su pokrivači? -Ovde. -Donesi ih dole. -Odmah.
Ja ću to srediti. -On će samo pogledati mašinu za veš.
Ja ga plaćam. -Zašto sve nosite dole? -Selim se.
Zašto? -Zato.
Zašto se seli? -Jer si naporna. -Vrati mi to!
Ne. -Da. -Ne. -Da.
Od toga se dobije rak.
Ema! -Možete li tiše? -Pusti!
Tišina!
Zašto nikad ne izađe iz sobe?
Jer nema kožu. Ne može da se zaštiti. -Zar nije tužna sama?
Da, tužna je. Čezne za ljudima.
Ali brzo se stopi s njima, kao tekuća lava.
Pa rastanak boli toliko da se slomi.
Zato ostaje u mračnoj sobi sve dok se jednog dana više ne probudi.
A dotad će osećati samo samoću, želju i bol.
Ništa drugo.
Imaš ključ? -Da, mačka.
Evo!
Markus je gore polomio vrata. -Da.
Juče, prilikom provetravanja.
Dobro, pogledaću.
Daj mi odvijač.
Hvala. -Molim.
Pokrivači.
Sad opet radi. -Da, opet radi.
Sviđaš mi se.
Probudiće Noru.
Ćao! -Ćao! -Donesi mi bocu.
Boca!
Hvala. Kako se zoveš?
Idem. -Tvoje ime? -Jan.
Ćao! -Ostani! -Ne.
Ostani!
Donećeš mi košulju?
Uzmi je sama.
Znaš li zašto te je dovela meni? -Ne.
Juče sam bila u teretani.
Sedela za jednom spravom i radila tu vežbu.
Gledala sam stalno u istom smeru jer sam morala da ponavljam vežbu.
Ispred mene je bio neki muškarac. Morala sam da gledam njega.
Iako nisam htela. Bio je lep.
Njegova koža. Način na koji se micala.
Njegova kosa. I bilo mi je jasno da ću kod kuće misliti na njega.
I da ću to mrzeti.
Htela sam da gledam u stranu, ali nisam mogla.
Morala sam da ponavljam vežbu.
Dovela te meni da me muči.
Zna da ću posle misliti na tebe.
Na tvoju kožu. Na tvoju kosu.
Tvoj miris.
I da ću spavati dok ne dođe i ne probudi me.
Da mogu da mislim na tebe.
Kad god se probudim, čudim se koliko ima takvih kao ti.
A ona vas nađe sve. I dovede vas meni.
Prestanite! Ema!
Dosta je! Prestanite!
Dosta! -Ema! Dođi.
Ćao! -Ćao!
Markuse! -Ostani! -Markuse?
Jeste li poludeli? -Ne ide glasnije? -Ćuti!
To nije zabavno. Žderi tablete za spavanje!
To više nikad nemoj ponoviti. -Ne, zatvori! -Ema, šta to radiš?
Prestani!
Pusti me. -Odlazi!
Prekini!
Šta to radiš?
Kad sam bila mala, u mojoj sobi je bio pauk. Odmah iznad kreveta.
Kad je mama htela da ga skloni, počela sam da vrištim.
Mama me pitala šta je.
Rekla sam joj da pauk dolazi svake noći. I da tek tada zaspim.
Ostavila ga je? -Da.
Ali jednog dana je nestao. Ostala je samo mreža.
A onda je i ona nestala.
Idete?
Moramo da idemo.
Otkad sam na brodu, imam vrtoglavicu. Stalno.
Čudim se što ne padam. Što niko ne padne.
Pitam se zašto se svećnjaci u salonu ne prevrnu.
Vaze ne padnu sa stolova.
Lusteri ne razbiju o zid.
Ovde je sve kao magnet.
Kao da neka tajna sila stvari drži na mestu.
Sila broda.
On kao ponosni dvorac klizi niz talase. Kroz san.
Moj san iz kog se budim.
Jer mi sunce bode oči.
Posegne i u okean.
I tako ja stojim, mirno.
A brod i dalje plovi po blistavoj vodi.
Tek noću mogu da zažmurim. Polako me uljulja u san.
Tada zamišljam kitove, morske zvezde, sase,
sva predivna bića nad kojima ja lebdim.
I zamišljam da ću jednog dana potonuti
u to mračno carstvo tišine koje me zove.
Ali dotad se teturam hodnicima, salonima i kabinama.
I pitam se vidi li iko da se sve ljulja.
Možda putnici koji dođu i odu.
Ostanu kao tragovi u mojoj mračnoj glavi.
Samo galebovi su uvek tamo.
Moji prijatelji, tamo napolju. Ružno krešte.
Mislim na svoj klavir. Zamišljam da neko svira.
I prati pesmu galebova. Gledam more.
S osmehom na licu.
Jer zamišljam da neko stoji uz mene.
Iznad nas je mesečina.
I tako stojimo.
I slušamo krik galebova. Kao da pevaju pesmu.
Posebnu pesmu. pesmu samo za nas.
Prevod RETAiL TVRip - DrSi
Prilagodba metalcamp