PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Já volnost mám
a uháním
proto poběž se mnou
letem světem uvidíme víc
Já koně mám
a cválat smím
spolu jedeme si ve volnosti
takhle je nám líp
Jé
Byl to hezký pohřeb.
Ano, takový formální, dědovi by se určitě líbil.
Ne, že by se člověku líbil jeho pohřeb nebo ho chtěl.
Totiž ano, ale...
Já tě chápu.
Díky, že to říkáš, a díky, že jste tam byly.
Vážím si toho.
Celé to bylo tak... neosobní.
Tvoje teta mluvila moc hezky. Myslím.
Přes ten její pláč jí nebylo rozumět.
- Což bylo milé. Svým způsobem. - Alespoň se snažila.
Táta neřekl nic.
Všichni jen opakovali, jaký byl děda „dříč“.
Nikdo nemluvil o něm.
Svou práci uměl.
Podívej na tenhle vlak a koleje.
Postavil je, a tím tě přivedl do Miradera.
Pak už tam sice nechtěl zůstat... Au!
V tom jsme se neshodli,
ale byli jsme si moc blízcí!
Vážně.
Měla jsem něco říct.
Třeba jaký byl skvělý dědeček
a co pro mě znamenal.
Nikdy jsem mu to neřekla.
Věděl, že ho máš moc ráda.
Ano.
Ahoj, Spirite.
Tak běž. Vítej doma, chlapče.
Jak ti je?
Dobře, že tu s námi pár dní zůstaneš.
Můžeme udělat čajový dýchánek.
A Clancy tě moc rád uvidí.
Ach, díky.
Promiňte.
Já jen... dědeček měl Clancyho tak rád.
Jistě, Coro. Byli si velice blízcí.
Nepůjdeme domů?
Já s vámi nepůjdu.
Co?
Mám spoustu práce, když...
Prostě spoustu práce.
Nic se tu nezměnilo.
Ahoj, Jalovče!
Ahoj, balíky!
Ahoj, prachu!
Chudák Lucky,
nestihla dědovi říct, co k němu cítí.
Nikdy nevíš, kdy někoho ztratíš.
Lepší všem včas říct, jak je máš ráda.
Bumerangu, jsi můj chlapeček a mám tě moc ráda.
Tebe taky!
Jalovče, Tamburíno, vás taky.
Pavouci, vážím si vašeho přátelství.
Balíky, vy už víte, co k vám cítím.
Ale kdyby ne...
Mám tě ráda, Pru.
Jsi nejlepší kamarádka
a vážím si každé společné chvíle,
ať je jak chce dlouhá.
Dobře, Abigail.
Neměli bychom to tu přemalovat? Není to moc žluté?
- Ahoj, tati! - Pru!
Tady je moje učená kovbojka!
S mámou jsme se na tebe těšili,
musíš si uklidit pokoj.
Chyběl jste nám!
A moc pro nás znamenáte. Než bude pozdě!
Pozdě? Na co? Víš něco, co já ne?
Ale ne. Ale jeden nikdy neví, co přijde.
V tom případě... díky.
Půjdu vám nachystat něco k snědku.
Polly dědečka už nikdy nepozná.
Aspoň jí můžeš vyprávět, jaký byl.
A my jsme tu pro tebe, kdyby cokoli.
Vím, že jste se s dědečkem pohádali
o narozeninách...
O čem to mluvíš? Milovala jsem dědečka.
Jen... mi je líto Polly.
Ahoj, teto Coro! Co je to?
Vy jste jí to neřekli?
Máme dobré zprávy, Lucky.
Jak to jen v téhle situaci jde.
JP and Sons věnují dědečkovi pomník na našem nádraží.
- Je to pocta. - Kam jdeš?
Musím něco zařídit v depu. Nemám ani chvilku.
Takže to je na ten pomník?
To je tatínkův portrét.
Bude to každý den všem lidem na očích.
Ale vypadá tak... rozzuřeně.
Vážně? Ne, vypadá jako on.
Ten výraz si pamatuji z naší svatby.
Musíme tam dát nějaký lepší obrázek!
Na kterém vypadá jako laskavý člověk.
Ty takový obrázek máš?
Ne, ale něco najdu.
Takhle si ho nepamatuji.
Dědeček si zaslouží pořádné rozloučení.
Ukážeme, co pro nás znamenal.
Lucky, nemusíš nikomu nic dokazovat.
O mě tu vůbec nejde.
Ukážu Polly, jaký by skvělý dědeček.
Tati, ty už jedeš?
Dělám palačinky.
Těsto se mi trochu nepovedlo.
Ale zůstaneš, ne?
Promiň, Lucky. Teď ne.
Jsi v pořádku?
Ano, jsem v pořádku.
Nemáš obrázek dědečka?
Určitě, v našich fotoalbech.
Tam jsem se dívala.
Není tam žádná dobrá.
Chci ukázat jeho...
nevím, lepší stránku?
Ach, Lucky. Dědeček nebyl sentimentální.
Pořád pracoval. Na hloupé fotky neměl čas.
A já už taky musím jet.
Zatím se měj.
Je tu tak nádherně.
Miluji zdejší vzduch.
Važme si každého nádechu,
nevíme, jestli není poslední.
Támhle je. Hned jsem zpátky.
Slečna Prescottová! Táta je v Cedar Gulch.
Vlastně jsem přišla za vámi.
Nemáte fotky z pokládání základů železnice?
Fotky?
Hledám fotku dědečka.
Uričtě musel být šťastný
a předvídat zářivou budoucnost společnosti.
Pan Prescott Senior?
Osobně jsem ho neznal,
ale slyšel jsem, že byl dost přísný.
Nepotrpěl si na nějaké parády.
To není pravda! Nebyl přísný! Byl úžasný!
Nic jsem tím nemyslel, Lucky.
Omlouvám se.
Stejně díky.
Je mi to líto.
Lidé nerozumějí komplikovaným citům.
Díky, PALky.
Já to nevzdám.
Mám nápad.
Teta Cora má určitě něco, co se dá použít.
Radši s ní promluvím sama.
Díky, Abigail.
Směješ se mým vtipům, i když ani nevím, že to byl vtip.
Vždycky mi řekneš, když mám špinavý nos.
- A... - Co je?
Říkám ti, proč tě mám tak ráda.
Co kdyby to už zítra nešlo.
Musím jít vykydat stání.
A taky jsi tak čistotná!
Teto, už neplač!
Už jsme si s Clancym poplakali,
ale teď mám práci.
Chtělas něco?
Ty jediná víš, jak dobrý byl děda člověk,
viď, teto Coro?
Byl to světec!
Určitě máš nějaké jeho fotky? Na ten památník.
Nebo nějaké dopisy? Suvenýry?
Na to si táta nepotrpěl.
Prý nebyl sentimentální.
To rozhodně ne.
Zapomínal i na naše narozeniny.
Byl to přísný muž,
ale velice nás miloval.
Co mám dělat, Spirite?
Chci, aby ten památník byl hezký, ale došly mi nápady.
Lucky, podívej!
Ráno jsem všem na poště řekla, jak si jich vážím.
To je telegram pro tebe!
Vážíš si ho?
Protože on si tě váží!
Poprosila jsem Juliana o fotky od dědy.
Třeba nějaké našel!
Píše: „Žádné nemám.
Dědu jsem vídal jen o prádzninách.
Ale chci se zeptat: nemáš zájem o novou zajímavou investici?
Stačí mi pět dolarů.“
Můžu ti koupit zmrzlinu?
- Co je to za chyták? - Žádný.
Chci ti udělat radost, mám tě ráda!
Mě neoblafneš!
Utíkej, Señore Mrkvičko!
Jako vítr!
To je chytré!
Já se musím obvykle dvakrát převlékat.
- Jak to jde, Lucky? - Uhýbám docela zdatně.
To jsem nemyslela.
Mám o tebe a o tátu starost.
Oba se musíte nadechnout.
Vidím, jak s tím zápasíš.
S ničím nezápasím!
Jen chci uctít dědovu památku!
A taky uctím!
My víme, žes měla dědečka moc ráda.
Nemusíš nám to dokazovat.
Tati? Jsi v pořádku?
Je tu tolik práce. Nevím, jak to táta stíhal.
Tedy, vím, jak.
Pracoval pořád.
Ani teď se mu nevyrovnám.
Večeři jsi zmeškal, ale schovaly jsme ti ji.
A byla tu Cora.
Otcova poslední vůle je v jeho domě ve městě.
Nemám čas jet do města a hledat ji.
- Už takhle sotva stíhám. - Já tam zajedu.
Tam bude určitě něco vhodného na ten památník.
To nemusíš...
To je dobrý nápad.
- Díky, že jedete se mnou. - Samozřejmě.
Nikdy nevíš, kdy je příští projížďka i poslední.
Navždy.
Dědo!
Ukažte mi tu narozeninovou oslavenkyni!
Díky.
Nemáš zač! Jsem tvá kamarádka až do konce.
Nepotřebuješ pomoc? Nespal se!
To bys nemohla nikomu říct, jak je máš ráda.
Abigail, nemohla bys, prosím...
Co? Vážit si tě? Ctít tě? Starat se o tebe?
Snažím se, Pru!
Ale asi jsi pro mě víc, než já pro tebe.
Samozřejmě, že tě mám ráda.
A záleží mi na tobě, ale...
Děsí mě to!
Jak to myslíš? Co tě děsí?
Promiň, Lucky.
Vím, že o mě nejde,
ale doteď jsem se se smrtí nesetkala.
- To nic. - Není to nic.
Nikdy jsem o... no, o smrti nepřemýšlela.
A teď nemyslím na nic jiného. A ty to zhoršuješ.
Myslíš to dobře, ale mluvíš o konci
a o našem čase tady a mě to děsí!
Mě to děsí taky.
- Vážně? - Vážně.
Ale mluvení o tom mi pomáhá.
Moje máma umřela mnohem dřív, než měla.
Lucky, promiň. Nechci, abys byla smutná.
Proto o tom nechci mluvit.
To nevadí.
Chci říct...
zemřela,
ale to nevymazalo její život tady.
My jsme pořád tady a dokud si ji pamatujeme,
bude tu s námi i ona.
To... tohle mi docela pomohlo.
Totéž platí pro tvého dědu.
Nikdy nebude pryč, protože na něj vzpomínáš.
Ten pomník bude moc hezký.
Ne, musí být dokonalý.
Tak na něj vzpomínám,
jako na dokonalého dědu.
Lucky...
Když děda umřel, nemluvili jsme spolu.
Musel si myslet, že ho nemám ráda.
To si nemyslel.
Nechtěla jsem se s ním vrátit do města.
Cítil to jako zradu.
Ale tvůj život je tady.
Nezradila jsi ho.
Zlobila jsem se na něj.
Neměli jsme šanci o tom mluvit.
Napsala jsem mu tolik dopisů,
a ani jeden jsem neposlala.
A teď už nebudu mít šanci.
To je krásný dům.
Jeho pracovna je tady. Ta závěť bude tam.
„Poslední vůle Jamese Bernarda Prescotta Seniora.“
Mám ji!
Ale nikde žádný lepší obrázek dědečka.
Počkej, myslím, že mám...
Ne. Jen jízdenka na povoz.
Máme to, kvůli čemu jsme tady.
Dědovi by se určitě líbil ten portrét, co má železnice.
Myslela jsem, že něco vidím.
Co je to?
To musí být věci z dědova dětství.
A pak že prý nebyl sentimentální.
To bude táta koukat!
Zvláštní, představit si dědu jako dítě.
To moc nejde.
Tohle nejsou tátovy věci.
To je Rosie!
Ahoj!
Tebe jsem neviděla celou věčnost!
To je vaše?
Tímhle jsem naše doháněl k šílenství.
Táta vyhrožoval, že to hodí do krbu.
Takže zase nic dědečkovo, co by nebylo pracovní.
Možná je to mnohem lepší.
To si pamatuji.
- To jsme byli tak malí? - Kde to je?
U dědy a babičky v Rosemead Valley.
Tam táta vyrůstal!
Děda vyrůstal na ranči?
Zapomněla jsem na to.
Trávili jsme tam letní prázdniny.
Že si to táta schoval!
Musel ty vzpomínky milovat.
Pořád jsem pracoval.
Abych nemyslel...
A teď je pryč.
Neměli jsme jednoduchý vztah,
ale chybí mi.
Tohle mi připomíná všechny ty krásné časy.
Hodiny kreslení mezi ně asi nepatří, co?
Mluv za sebe.
Tohles namalovala dědovi ty.
A on si to schoval?
Děda tě moc miloval.
S tátou jsme si to nikdy neříkali.
Ale mezi námi je to jiné. Řekneme si všechno, ano?
Dobře.
Ta prodavačka na nás už chtěla zavolat policii,
ale táta začal žonglovat jablky!
Přilákalo jí to zákazníky,
a tak nás nechala!
James Prescott uměl spoustu věcí,
ale nejvíc miloval železnici.
Je pro nás velkou ctí,
že mu bude věnována tahle trať.
Díky, že jste přišli.
Dědeček si takovéhle rozloučení zasloužil.
Nestihla jsem ti říct,
že vím, že ses mě vždycky snažil chránit.
Miloval mě a já milovala jeho.
Nikdy na něj nezapomenu.
My všichni.
Polly, chceš se naučit tajný pozdrav?
Už to bude!
Potřebujeme ve škole dalekohled?
Můžeme vyhlížet piráty!
Lucky?
Přečetli jsme si dědovu závěť.
No a...
podívej se sama.
Děda odkázal ranč v Rosemead Valley...
mně?
Překlad titulků: Kateřina Cardová