EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag är på väg
Jag flyger fram
Så följ nu med Du ska få se
Nu vill jag visa min värld
Jag är på väg
Jag flyger fram
Vi är tillsammans du och jag
Och känslan växer dag för dag
Yeah
SPIRIT - PÅ FRIA VIDDER
Okej, då har vi lärt oss det. Det är inte lönt att fotografera inomhus.
Vi ser ut som tre klumpar.
Vi får inte ge upp. Jag måste ha en bild av PAL-gänget i min minnesbok.
Vi kommer att hitta en bra plats.
Abigail, måste ni knapra i örat på mig?
Förlåt, han är tokig i russinbröd.
Vi är klara innan doktor Copes lektion börjar.
Det här är vår första veterinärlektion. Blir det dissektioner? Triage? Fölning?
Oavsett vad så är jag beredd.
Jag tog med Mixtlis anteckningsblock för att skriva ner idéer.
Nu när alla är här kan vi sätta igång.
Jag är doktor Cope, veterinär här på Palomino Bluffs.
Jag har undervisat länge och jag har varit veterinär ännu längre.
Jag har sett allt. Följ med.
Hitåt, Lyon.
Han är döpt efter Frankrikes första veterinärskola. Kom nu, barn.
När den nya bryggan är klar kan vi ta oss förbi bränningen
och ut på djupt vatten.
Det är inte lätt med båt med tanke på strömmarna
så det ska bli spännande med en forskningsstation.
Doktor Cope ser inte så glad ut.
Till dess får vi nöja oss med tidvattenpölarna.
Här studerar vi ryggradslösa djur.
Här har vi ett perfekt exempel på en sådan art.
Visst ser det ut som en sten? Men det är det inte.
Det trodde jag!
Skenet kan bedra.
Den här "stenen" lever faktiskt.
Vad gör hon?
-Blötdjur är förtjusta i salt. -Ingen fara.
-Gillar de paprika också? -Saltstenen får en helt ny innebörd.
Ingen fara, gubben. Den är inte farlig.
Titta, vilken fin sten.
Den kan inte räcka ut tungan mot dig.
Tänk inte mer på den där läskiga musslan.
Vad söt du är! Tack, lilla vän.
Varför är du ensam här? Var är din familj?
Nej, Abigail! Sluta!
-En utter! -Så söt!
-Vad håller du på med? -Uttern har kommit ifrån sin familj.
Jag tänkte bära ner honom till vattnet.
Rör honom inte. Han får inte knyta an till människor.
Jag tar med honom till labbet tills någon från Goldbriar-djurparken kan hämta honom.
Djurparken? Varför det?
Han är liten, säkert minst i kullen.
Han hamnade väl på efterkälken när hans syskon tog sig ut till havs.
-Därför lämnades han kvar. -Det kan du inte veta!
Jag ser inga uttrar i närheten. Gör du?
De kanske kommer tillbaka! Vi borde försöka hitta hans familj.
Ibland kommer ungar bort från föräldrarna och hittar inte tillbaka.
Det är sorgligt, men han kommer att trivas
hos uttrarna på djurparken.
Fotot vi tog i skogen håller på att framkallas.
Men det kanske inte blir bra.
Var ärliga nu. Är jag dålig på att fota?
Kanske. Jag undrar om det inte är dömt att misslyckas.
Behöver vi verkligen en särskild PAL-bild?
Behöver hästar hö? Svaret är ja!
I min minnesbok finns massor av berättelser om oss
och en vacker dag ska jag läsa den för mina barnbarn.
När jag är 103 år så har jag säkert glömt hur allt såg ut.
Ni kommer att försvinna ur mitt minne och min minnesbok! För alltid!
Varför oroar du dig för hur det ska gå när du är 103? Du är tretton.
För att... Jag vet inte! Det är min grej!
Okej... Då får vi ta bilden nån annanstans.
Skogen är för rörig och inomhus är det för mörkt.
Några förslag, Abigail?
Vad tycker du, Abigail?
Vulkanparken passar perfekt att ta PAL-bilden i!
Det var väl det ni sa?
Är allt som det ska? Du har varit tankspridd ända sen i morse.
Tror ni att uttern har det bra? Han gillade nog inte att sitta i buren.
Visst var doktor Cope lite...elak?
Varför säger du så?
Jag fick inte ens röra uttern. Hon sa åt mig att hålla mig undan.
Mamma säger också att djur inte ska knyta an till människor.
Det blir svårt för ungarna att återgå till det vilda.
De accepteras inte i flocken eftersom de inte beter sig som vilda djur.
Han förtjänar att få hitta sin familj.
Om doktor Cope hade gjort ett försök att ta med honom ut på djupt vatten...
-...så hade han kanske hittat sin familj. -Ja, men kanske inte.
Om doktor Cope säger sig veta bäst så litar jag på henne.
Lucky har rätt, doktor Cope har många års erfarenhet.
Hon vet vad hon gör. Du behöver inte oroa dig.
-Visst, okej. -Nu har vi lektion.
Ses på lunchen, Abigail.
Japp, jag kommer.
Jag kommer inte alls. Kom igen, Boomerang.
Ursäkta, herr eller fru Papegoja.
Bingo! Hej!
Välkommen tillbaka, uttern! Alltså...
Herr Utter. Vi ska inte knyta an.
Kom, lille vän. Nu ska du få komma hem till din familj.
Hälsa din familj från mig.
Simma ända tills du ser dem. Okej?
Hej då, herr Utter.
Uttis, menar jag. Vi måste inte vara så formella.
Men vi knyter inte an!
Uttis! Vad gör du här? Du ska ju dit ut.
Nej! Simma! Ut i havet!
Nu måste du ge dig av, Uttis.
Mina stövlar är blöta och du måste hem till din familj.
Vänta här, Boomerang. Jag kommer snart.
Vi har verkligen försökt att inte knyta an till varandra.
Så det kan inte ha med mig att göra.
Vi har väl helt enkelt inte gått tillräckligt långt ut
så att du kan simma iväg. Nu ska du hela vägen ut.
Längre ut kommer vi inte, lille Uttis.
Hitta din familj nu.
Men varför?
Här, Lucky!
Där har vi Kraterparken. Det kanske passar att ta bilden där.
Det är ju bara grus, inget spännande.
Jag röstar på Kramerfallet. Vattenfallet blir en storslagen inramning.
Visst, om vi ska vara dyngsura på bilden. Kraterparken blir bra.
Det funkar. Abigail håller säkert med mig.
Tror du att Abigail skulle nöja sig med nåt som "funkar"?
-Känner du henne? -Var är Abigail?
Hon skulle ju komma hit före mig.
Uttis, nu stannar du i vattnet!
Snälla?
Hurra! Uttis är på väg hem!
Nej, nej, nej!
Vet du var Abigail är?
Var hon på lektionen?
Var hon inte med på stallskötseln?
Så du har inte sett henne?
Kan hon ha tagit en ridtur?
-Och skolkat från lektionerna? -Nej, det skulle hon aldrig göra.
Såvida det inte har hänt nåt.
Snart så...
...når jag.
Jag ger upp, Uttis.
Jag har inga fler idéer.
Jag borde ha berättat för Lucky och Pru vart jag skulle
men de skulle inte ha förstått.
De höll med doktor Cope om att ta dig till djurparken.
Nu är du varken på djurparken eller med din familj.
Jag har visst misslyckats. Vi skulle ju inte knyta an till varandra.
Inte för att det gör mig nåt.
Vi ses i morgon, Lilla Gojan.
-Doktor Cope. -Hej, flickor. Kan jag hjälpa er?
Vi rekonstruerar vår dag.
Eller snarare Abigails dag. Du har möjligtvis inte sett henne?
Inte sen lektionen slutade. Jag kan tyvärr inte hjälpa er.
Jag ska skicka ett meddelande till Goldbriar-djurparken om uttern.
Ses på nästa lektion.
Tack ändå. - Vad gör vi nu?
-Kom, Pru! -Lucky!
-Vad ska vi göra här? -Jag ska kolla en grej, bara.
Hon har hämtat uttern.
Vi måste hitta henne innan hon gör nåt dumt.
Vi måste ta oss härifrån, Uttis.
Om jag lyckas dra hit en av plankorna
kan vi använda den som en spång och ta oss tillbaka.
Jag vet! Vi är så nära!
Snart så...
Nej!
Uttis! Vad gör du?
Uttis!
Boomerang!
Hämta hjälp! Hämta Lucky och Pru!
Duktig pojke! Skynda dig, snälla!
Vi börjar i ena änden av stranden och rider längs vattnet.
Det är stormklockan!
Ovädret närmar sig snabbt. Vi måste hitta henne.
Stranden är vidsträckt med klipputsprång och grottor.
Hon kan vara var som helst.
Det är Boomerang...
...utan Abigail!
-Det bådar inte gott. -Vet du var Abigail är?
Visa vägen, Boomerang!
Åh nej!
Nej, Uttis!
Jag har dig!
Abigail!
Här borta!
Vi kommer, Abigail!
VARNING
Kom, gubben. Det här klarar vi.
Ta det försiktigt, Spirit.
Kom nu.
Känn ingen stress, men ni måste skynda er!
Lugn, vännen.
Vi måste vara försiktiga.
Det var inte meningen att knyta an, jag ville bara hitta Uttis familj.
Jösses, hon har döpt honom.
Ingen fara, Abigail. Nu måste vi få dig i land innan det blir värre.
Hoppa i vattnet så drar vi upp dig.
Strömmen är för stark för mig.
Allting sugs ut till havs. Jag vill inte flytta hem till delfinerna än!
Jag har en idé!
Knyt fast repet i en av brädorna! Vi spänner det, så kan du krypa över.
Okej.
Klart!
Vad var det?
Abigail!
-Vad ska jag göra? -Håll i dig!
Sen då?
Dra, Boomerang!
Håll i dig, Abigail!
Här, Abigail!
Ta tag i det här, så drar vi.
Försök igen!
Nej! Lucky!
Det är bråttom! Vi måste rädda Abigail nu!
Pru! Jag kastar en grej till er!
Bind fast repet i den och kasta tillbaka!
Okej...
Snyggt, Spirit!
Kasta tillbaka den!
Uttis! Du fick den!
Duktig pojke!
Dra nu!
Abigail!
Vart tog hon vägen?
Jag ser henne inte! Var är hon?
Där är hon!
Jag har dig!
Vi har dig!
Jag mår bra.
Vad skulle jag ha gjort utan er?
Jag mår bra, Boomerang.
-Kom nu! -Okej, Uttis. Vi måste...
Kom nu, Abigail! Vi måste tillbaka.
Uttis klarar sig. Han hör hemma i vattnet.
Okej.
Snart framme. Alla är nog inomhus.
Inte alla.
Vi var alla jätteoroliga för er.
Ni var inte i elevhemmet, inte i matsalen
och era hästar var borta.
-Vi ber om ursäkt, doktor Cope. -Verkligen.
Det var inte meningen att göra er oroliga eller utsätta nån för fara.
Jag kände att jag behövde göra nåt.
Jag ber inte om ursäkt för att jag försökte rädda ett djur.
Jag förstår.
Jag vet att vi ska tänka rationellt.
Jag har väl inte lärt mig att koppla bort känslorna än.
När jag var i er ålder räddade jag en hel gryta med humrar från en familjemiddag.
Jag släppte ut varenda en i havet igen.
Det enda vi fick äta på hummerfesten var majs.
Gjorde du det?
Jag är inte främmande för att rädda djur.
Men det gäller att veta när ett räddningsuppdrag är befogat.
Jag vet att du menade väl, Abigail, men du begav dig ut i havet
utan att veta om du ens skulle hitta utterns familj.
-Jag vet. -Du har tur som överlevde.
Ni får inte utsätta er för risker. Det gäller er alla.
Man kan inte rädda djur om man själv behöver räddas.
Hur fick du det där?
Vill ni hälsa på kaninerna som jag räddade från en buskbrand?
De ska ut i det vilda igen, när de har ätit upp sig lite.
De ska få heta Hoppis, Rosa och Roffy.
Jag knyter an till dem, va?
Den heter Lionel.
Perfekt!
Spirit!
Du tar upp hela bilden.
Okej, nu förstår jag.
Spännande inramning, rätt ljus... Du har hittat en bra plats, Lucky.
Tur att jag tog den här bilden på Uttis, annars hade tanken aldrig slagit mig.
Kameran är redo. Var är Abigail?
Hon borde ha en bjällra på sig.
-Är allt bra? -Ja.
Jag försöker bara finna några passande ord.
Uttis... Du var en underbar utter, och min allra bästa vän.
Min bästa vatten-vän.
Jag hoppas att du har hittat din familj och simmar i full fart.
Hej då, Uttis.
Uttis! Kommer du och hälsar på? Hur är det med familjen?
Hälsa dem att du får hälsa på när du vill.
Nu tar vi ett familjeporträtt.