ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Нічого святкувати.
З днем народження!
Нам треба напитися.
-Обов'язково. -Росіто.
Вітаю, люба.
Він планує наступний напад.
Нічого святкувати.
Це просто збіг. Усе буде добре.
Не можна удавати, що все добре. Подивися, що сталося з хлопцями.
Чи з Алекс. Поглянь, що він зробив з шафками.
Вони живі, а шафки відмили.
Росіто, скасуй вечірку.
Я не скасую свою вечірку.
Добрий ранок. Добрий ранок, пані.
-Добрий ранок. -Вітаю, хлопці.
Добрий ранок. Вітаю.
Хтось бачив Лулу?
Вітаю, Марино, Сантьяго. Гарні роботи.
-Дякую. -Так.
ДИРЕКТОР
Мігелю, що ти тут робиш?
Що ти тут робиш?
Можеш дати хвилинку, будь ласка?
Будь ласка, сідай.
Дивно, так? Чому?
-Цей хлопець! -Ти злякався на смерть.
-Аж ніяк. -Точно злякався.
Ну ж бо!
Що цей покидьок тут робить?
-А ти зухвалий, чуваче. -Зникни, Раульчику.
-Цільтеся в голову! -Що такого смішного, гаде?
-Що з тобою, хлопче? -Тобі тут ніхто не радий.
Збираєшся мене побити?
Це буде досить тупо. Тебе виключать.
Пабло, Раулю, будь ласка, сядьте.
Так.
Даріо, Ернесто, ви теж.
-Побачимося після уроків. -Я теж прийду.
Тупий шматок лайна.
Дістаньте книги, будь ласка.
-Вибачте, можна перервати вас? -Так.
Дякую.
Ваша вчителька Сусана…
Тобто директорка Рінкон Галлардо
хоче вам щось сказати.
Дякую.
Як ви щойно чули,
віднині я буду директоркою Національної гімназії.
Чому? Кінтанілью звільнили?
Після подій кількох минулих днів,
рада вирішила його звільнити з посади.
Віднині я забезпечу те,
що винний заплатить за те, що зробив.
Чуєте?
Мої двері завжди відкриті, якщо щось потрібно.
Є запитання?
Його звільнили, бо він ідіот?
Тиша. Наталіє, не говори так про містера Кінтанілью.
Якщо не хочеш, щоб тебе виключили першою. Не хочеш?
Добре.
Так?
-А Кінтанілья не попрощається? -Так!
-Справді? -Так.
-Тобто… -Щось просте.
-Він так довго був директором. -Проста церемонія.
Гаразд, слухайте, віднині
ми відповідатимемо цінностям гімназії.
Раулю, поговорімо в мене в кабінеті?
Прошу тиші.
Ходімо.
Прошу тиші. Виявіть повагу.
-Побачимося, хлопче. -Прошу тиші.
Кінтанілья знав про це?
Звісно.
-Добре, що не знає рада. -Так.
І твій чоловік не знає, я так думаю.
Бо, дідько, коли Гуеро розлючений…
Може, стулиш пельку?
Чому б тобі не зробити мені послугу?
Як ти примусиш усіх залишити мене в спокої?
Гарна фотографія.
Ось які справи. Ти мусиш учитися.
Ось що ти маєш робити. Учитися.
-Вітаю. -Вітаю.
Привіт.
Хвилюєшся за мене?
Тебе не виключили.
Лулу, я повернуся пізніше.
-Поводься добре. -Так.
Гей, шкода тебе розчаровувати.
Ти їх точно чимось шантажуєш.
А тобі до смерті цікаво, чим.
Я просто хочу бути з тобою.
Ну, шкода тебе розчаровувати.
Месник уже нападав на нас. Удруге не спробує.
Так, і нам варто піти на вечірку, щоб переконатися, що нічого не станеться.
-Ні! -Чому ні?
Друже, охолонь.
Якщо хвилюєшся, я влаштую її вдома.
Гарна ідея. Сумніваюся, що месник спробує щось там зробити.
Звісно, не спробує. Гаразд, домовилися.
Слухайте. Вечірка в мене вдома!
-До біса месника! Та хто він такий! -Так, чорт забирай!
Софіє, вечірка в неї вдома все одно небезпечна.
-Чому це гарна ідея? -Слухай.
Без вечірки не буде помсти.
Якщо не буде помсти, ми ніяк не дізнаємося, хто за цим стоїть.
-Маріє, можемо поговорити? -Ні.
-Прошу. -Я сказала, ні, прошу.
Чортів хакер!
Ось і чортів хакер.
Досить, усі!
-Припиніть! -Що таке, Раульчику?
-Ти куди зібрався? -Нікуди.
Ні? Як усе пройшло?
Клас. Поб'ємося іншим разом. Мене не виключили.
-То ти завтра повернешся? -Облиш, Пабло.
Лише хочу переконатися, що з ним усе гаразд.
-Досить, Пабло. -Завтра побачимося.
-Дякую за все. -Немає за що.
Гей,
скажи дружині, я вдячний, що вона така розуміюча.
-Добре. -Щиро дякую.
Обережно.
-Привіт. -Як справи?
Є новини щодо Наталії?
Нічого. Вона нічого не каже.
-Не переймайся. -Так?
Що з тобою таке?
Чому ти такий серйозний?
Може, повернення до гімназії було не кращою ідеєю.
Звісно, не було. Та подивися з іншої точки зору.
Ти хоч можеш вийти.
П'ятниця.
Пам'ятаєш, якими колись були п'ятниці? Божевільними, друже.
До біса божевільними! Випий зі мною пива. Ну ж бо.
Що?
Випий зі мною бісового пива. Не будь боягузом.
Ну ось. Тепер ти виглядаєш щасливішим.
-Ну, трохи. Нумо. -Будьмо, друже.
-Скажи вже мені! -Не відкривай очі.
Мені страшно.
-Довірся мені. -Добре.
Тепер я маю тобі довіритися. Не розплющуй очі.
-Не буду, обіцяю. -Будь ласка.
Рахуй до трьох.
Три…
два…
один.
Вітаю.
Гаразд, я такого не чекала.
Що думаєш?
Ось деякі учні Національної гімназії.
Це послідовність подій, починаючи з перших повідомлень.
Далі ось напади і жертви кожного з них.
Один, два…
три.
Я думала, таке роблять тільки в фільмах.
Усім дали наркотики, крім мами Луіса. На неї напали з коктейлем Молотова.
Звісно.
Якби він напав на інших безпосередньо, його б упізнали.
Саме так.
-Тому я думаю… -Що це хтось із Національної гімназії.
Це дивовижно.
Чудова робота.
Даріо почав повзти, наче клеївся до Ернесто.
Ернесто казав: «Так». Потім нас витурили.
Ми були п'яні, як чіп, друже, але…
Ого.
Було шалено.
Іноді мені їх бракує, друже, чесно кажучи.
Скоро ти їх знову побачиш. Облиш.
Коли, друже?
Друже, прошу, не починай.
Чого не починати?
Серйозно, друже,
коли я їх знову побачу?
Ти справді це робиш? Зараз?
Коли я зможу побачити друзів, батьків? Я не можу вічно тут сидіти.
То чого ти в біса хочеш?
Чого я хочу?
Хочу повернути своє бісове життя.
Я через тебе втратив усе, негіднику.
Ось чого я хочу.
Друже, ти жив в омані. Що з тобою?
Про що це ти говориш?
Я відкрив і мої таємниці. Ти не розумієш?
Це були не твої таємниці, друже.
Ти відкрив таємниці батька-корупціонера, а не власні.
Хто у в'язниці, друже? Твій тато, а не ти.
Не ти. Ти вийшов сухим з води.
-Ти помиляєшся. -У чому я помиляюся?
Поглянь на мене. Я здаюся тобі щасливим?
І я в цьому винний?
Чуваче, хто дав тобі право виказувати таємниці про мене? Про інших?
Хто дав тобі право вбивати Луіса?
Ти покидьок, чуєш мене?
-Ти зіпсував мені життя. -Зупинися!
Тобі легко.
Гадаєш, я щасливий?
Гадаєш, я задоволений життям?
Вибач, друже!
Я не бісів убивця!
Ти не розумієш! Я зовсім не хотів його вбивати!
Вибач.
Ти не розумієш, друже.
Ти не розумієш.
Я не збирався це казати. Вибач.
Дідько, друже. Чорт забирай.
Чорт. Вибач, друже.
Вибач, друже.
ОПОСЕРЕДКОВАНИЙ НАПАД МЕСНИК
ЛУЛУ, СУСАНА
НАТАЛІЯ — ЗЛОДІЙКА
ЕРНЕСТО, ДАРІО
Ми не додали Рауля.
Ні, послухай, я впевнена, що Рауль…
Ти правий.
І що там з Росітою?
Вона була дуже наполеглива.
Це не означає, ще це вона, та можливо.
Чи, може, вона хоче, щоб ми саме так думали.
Я зрозумів.
Маємо зосередитися не на меснику.
Нам треба дізнатися, як він збирається напасти.
Щоб ми були на місці до атаки.
Саме так.
Так, подумаймо.
Якби ми були месником, як би ми діяли?
Занадто?
Гаразд. Точно не бомба.
Будь ласка, ні.
Добре.
Що, якщо…
ми створимо хаос?
Що за чорт? Ні, не йдіть!
Що відбувається?
А якщо не запанікують?
Дивовижно!
Так!
Твої батьки не розлютяться?
-Та начхати. -Це так сексуально!
Ти права.
Просто мозковий штурм,
що, якщо…
Будь ласка, ні.
Гаразд, моя черга.
Як щодо такого…
Ми скористаємося тим, що всі п'ють.
З днем народження!
Дякую, мила! Будьмо!
Я трохи пролила. Вибач.
Це її слабкість.
Так, це вже логічніше.
Краще, так?
Так, це вже значно краще.
Ми запізнимося.
Я налажав, друже.
Друже, нічого!
Ні, облиш.
Друже, а може, запросимо сюди дівчат?
Так, звісно.
Що, друже?
Ні?
Ні.
-Чому ні? -Я не хочу.
Через Софію?
Так.
Правильно?
Навіть краще. Знаєш, що маєш зробити?
Закрути з іншою, і забудь про неї.
-Ні? -Ти ніколи не закохувався, так?
Тоді в тебе ще більше причин зробити це.
Якщо ти закоханий, виклич її ревнощі.
-Софія не така. -Так, така.
Запевняю. Ти завжди отримував усіх дівчат, яких хотів.
-Донині, друже. -То як ти це робив?
Що ти робив, щоб вони по тобі божеволіли?
Але Софії нічого не треба.
Друже, усім щось треба. Запевняю.
Ти знаєш Софію. Має бути те, що їй потрібно.
З'ясуй, що це, і дай їй.
Якщо ми запросимо дівчат, а вона дізнається,
вона одразу зателефонує і спитає: «Де ти?»
От побачиш. Обіцяю. Ти куди?
Я послідую твоїй пораді.
Якій частині? Ну ж бо, друже!
Куди ти йдеш?
Справді, куди ти йдеш?
-Я уявляв це по-іншому. -Так, я теж.
З днем народження.
-Дякую, люба! -З днем народження.
Твій брат запросив своїх друзів?
Звідки знаєш, що я маю брата?
По волоссю.
Ви його фарбуєте в одній перукарні, так?
Чудово. Ти можеш бути розумною.
Час від часу.
Ти принесла щось випити?
Ласкаво прошу!
О ні.
Скільки тобі років?
Я не знаю.
-Я не знаю. -Не очікувала?
Ну ж бо, Пабло, припини.
-Ми на вечірці. -Можемо поговорити?
-Справді, Пабло, йди… -Особисто.
-Чому ти просто не підеш? -Хто тебе в біса запросив?
Я, Пабло.
У чому проблема?
Хіба не дивно, що Клаудіа тут?
А не тусується з однолітками?
-Виходь звідти. -Добре.
Стій, Клау.
Насолоджуйся.
Клас. Бувай.
Так, дивно.
Ти жартуєш?
Хочеш, щоб тобі вибили зуби?
Даріо, не треба. Ернесто, друже.
-Забирайся до біса. -Зникни.
Що відбувається?
Заспокойтеся. Тут не буде бійки, чули?
-Радий знайомству. Я Рауль. -Слухай…
Милий, ти вносиш не зовсім позитивну енергію.
Друже, тобі нічого тут бути. Геть.
-Я лише хотів привітати. -Дякую.
І принести подарунок.
Друзі!
Кілька склянок.
До кухні, прошу.
-Я приніс тобі віскі. -Сюди.
Росіто, що ти робиш?
Ще хтось приніс напої? Ні. Ласкаво прошу.
Я не хочу неприємностей.
Я тебе не займатиму. Розслабся.
Я лише хочу дещо сказати Софі. Щодо месника.
Он там. Дякую.
Гей,
я тут, якщо передумаєш.
Він ідіот.
І це він.
Може, мені варто дізнатися, чого він хоче.
-Ходімо. -Ні, ну, я сама.
Залиш це мені.
Не хвилюйся.
Бісова Росіта.
Що з вами двома таке?
Забирайтеся.
Це спальня Росіти. Виявіть повагу!
Прошу, ніколи не заводьте дітей.
Вибач.
Ти або до нестями хоробрий,
або просто геть дурний.
-Ти ще від цього не втомився? -Ні.
Я лише починаю.
Ти ж не думаєш, що я все так лишу.
-Досить. -Це цей покидьок.
Я казав, жодних бійок у домі.
А ти припини влаштовувати проблеми.
-Усе? -Так.
Стеж за тилами.
Я тебе шукатиму.
Я б на твоєму місці від нього не відходила.
Хвилюєшся, що зі мною щось станеться?
Маю про що хвилюватися, крім цього.
Але хочеш почути, що я знаю про месника?
Ти такий прозорий.
Ти просто жадаєш моєї уваги.
Ні.
Я справді прийшов допомогти тобі знайти месника.
Чому? Не можеш терпіти крутішого за тебе?
Я це роблю, щоб ти мене пробачила.
-Гей, що Софія робить? -Дещо перевіряє.
Що перевіряє? Їй подобається Рауль?
Ні, Хаві!
І за це я мушу знайти покидька.
Удачі з цим.
З якою частиною?
Йому було 55, 60? Я не збиралася питати, якого він віку!
-Старий! Що було далі? -Я його не просила!
Ну, я вмовила його заплатити за цілий семестр.
І він ще купує мені речі. Дивися.
Та серйозно, спати зі старим? Гидко. Я не знаю.
Не потрібно з ним спати. Треба йому обіцяти.
І не такий уже він старий.
-Я покажу тобі фото. -Добре, погляньмо.
Що ти робиш?
-Ти про що? -Ти в мене крала?
Ні, ти помиляєшся.
Зачекай. Ти засунула руки мені в сумочку. Що ти робила?
-Я в тебе не крала. -Ні?
-Я здаюся тобі дурною? -Власне, так.
Ти смішна. Ти її бачила, так?
-Що таке? -Вона щось украла.
Наче б то.
-Наче б то? -Що вона взяла?
-Чого бракує? -Смаку.
-Припини. -Як привітно.
Вона нічого не взяла.
От тут треба вибачитися.
-Ага. -Спробуймо розважитися.
Гарного вечора, милі.
-Мені треба випити. -Мені теж.
Гей. Хочеш випити?
Не треба, дякую.
Ось. За рахунок закладу. Поки ти роздумуєш.
Дякую, друже.
-Смачного. -Дякую.
Почнімо вечірку!
-Як пройшло з Раулем? -Він гад.
Так, але ти теж.
Хав'єр від тебе в захваті, а ти цікавишся тільки ним.
Це не правда.
Справді?
Тоді чого ти чекаєш?
Іди.
-Одне бажання? -Одне.
Зникнути.
Чому не виконуєш?
А яке твоє бажання?
-Лише одне? -Одне.
Дивися, це твій фан-клуб.
Що? Почуваєшся особливим, бо подобаєшся всім дівчатам?
Що я можу зробити?
Спрацювало.
Так. Досить добре, так?
Можеш повірити, що Росіта обрала цю пісню? Така гарна, а в неї жахливий смак.
-Ходімо. -Що? Куди?
-Подобається пісня? -Так, а що?
Чорт, так!
Ти теж. Іди сюди.
Бувай.
Ні, зачекайте.
Що? Випити?
Що за чортівня, Софіє?
-Я принесла малий сюрприз. Смачного. -Так, чорт!
-Ні! -Що?
-Припини! Дістань собі. -Віддай мені!
-Вибач. -Якого дідька?
-Що за чорт? -Бісова скажена.
Росіто!
-Що таке? -Знову нападаєш на Даріо й Ернесто?
Не Даріо, а от Ернесто щось про мене казав?
Зачекай, що?
Спробуй. Це дає щастя!
-Що? -Ні, дякую.
Зачекай, що сказав Ернесто?
Гей, любий. Будь ласка, як завжди.
Вітаю.
Що таке?
Ми зустрічалися?
Ні, брате.
Ні?
Ну,
гадаю, зустрічалися.
Я ніколи не забуду це обличчя.
Ні, ти думаєш про когось іншого.
Зрозуміло. Ми зустрічалися на Grindr.
Я не знаю, про що ти. Краще облиш мене.
Я не хочу розмовляти.
-У тебе є хлопець? -Якого біса.
-Я не хочу розмовляти, тож… -Нічого, якщо маєш хлопця.
Ні, друже. Прошу…
-Я не проти. -Якого біса, чуваче?
Я кажу ні, чорт забирай!
-Заспокойся. -Якого біса ти…
Відчепися, друже. Ні, кажу.
-Виведіть його звідси. -Геть! Бісові…
-Відчепіться! -Забирайся.
Я нічого не зробив.
Наче я повернуся в цю діру.
Дідько.
Уперше?
І востаннє. Я не повернуся.
Розслабся. Іноді стає дуже гаряче.
Той хлопець. Якого біса?
Я прийшов розважитися. Я не шукаю неприємностей.
Цей хлопець зі мною говорить, а я прошу облишити.
А він не відчепився, почав мене торкатися.
Що я міг зробити? Він ще там, а я тут, зовні.
Знаєш, що? Ось чому нас так поливають брудом.
Чому вони не можуть бути нормальними?
Що, нормальними, як ти?
Ти про що, друже? Я не гей.
-Я цього не казав. -Ні.
Знаю, дивно іти сюди, якщо не гей.
Ні, я мав зустрітися тут з дівчиною. Може, вона всередині. Я її не бачив.
Хочеш?
Власне, так. Дякую, друже.
Дякую.
Чому ти тут працюєш?
Хіба…
Я не знаю, не важко?
Не те щоб. Чому ти так кажеш?
Мене вигнали на рівному місці, а гоміку дозволили залишитися.
Хлопцю, який мене торкався.
-Так. -І ти не гомік. Ось чому.
Я люблю чоловіків.
Справді?
Вибач, друже. Ти не схожий на гея.
-Не схожий? -Ні.
Вибач, друже.
Вибач.
Я Феліпе,
та всі звуть мене Піпе.
Радий знайомству, друже. Дякую, що…
-Немає за що. -Дякую, друже.
Софіє.
Софіє, допоможи. Я дивно почуваюся.
Гадаю, месник мене отруїв.
Важко говорити?
Підлога рухається? Одночасно голодний і нудить?
Ще й як.
Ти п'яний, друже.
Що тепер?
Тобі потрібно дещо побачити.
Ой.
-Це Хав'єра. -Гадаєш, з ним щось сталося?
Востаннє я його бачила з твоєю дівчиною.
Ми з Наталією не пара.
Бачиш? Вона не моя дівчина.
Що ти робиш?
Ми за тебе хвилювалися, та схоже, все гаразд.
Софі.
Софіє!
Горілка!
Будьмо!
Маріє, ну ж бо. Досить.
-Може, підеш додому? -На відміну від тебе, я дбаю про неї.
-Треба вміти відпускати. -От і відпусти пляшку.
Неможливо все контролювати.
Ти зі своїм дурним фемінізмом!
Ти й гадки не маєш, про що ти говориш.
-Припини. -Не торкайся мене.
-Софіє. -Ти знав, покидьку.
-Не знав. -Справді? Тоді чому виводив назовні?
Якщо хочеш допомогти, піди.
Не розумієш? Це моя дитина.
Так?
Хочеш сказати це ще голосніше?
Мені плювати. Нехай усі почують.
Це моя дитина. Припини вдавати тупу.
Тебе так дістає, що я розважаюся?
Припини. Ну ж бо.
Друже, досить. Іди додому.
-Маріє, якого дідька? Усе гаразд? -Маріє!
Якщо зараз знудить, іди до ванної. Я потримаю пляшку.
Приглянь за нею.
-Що таке? -Мені зле.
-Ти не так багато випила. -Що таке?
Ні!
Що з тобою, Софіє?
Я БАЧУ СПРАВЖНЬОГО ВИНУВАТЦЯ
-Ще хтось пив з цієї пляшки? -Ні!
Хтось це пив це?
Хто приніс цю пляшку?
Хто приніс цю пляшку? Хто?
-Відповідайте! Хто її приніс? -Ти псуєш вечірку.
Якщо тобі не весело, піди, дивачко.
-Не говори з нею так. -Якого дідька ти ще тут?
Я тебе вб'ю!
Припиніть!
Маріє!
Хтось викличте швидку!
Маріє!
Переклад субтитрів: Дарія Хохель