Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pe 17 iulie 1936 a început, sub conducerea generalului Francisco Franco,
o lovitură de stat militară a generalilor antidemocratici și anticomuniști
împotriva guvernului republican ales al Spaniei.
Lovitura de stat a marcat începutul unui război civil de trei ani,
care a dus la sfârșitul Republicii în Spania și la dictatura franchistă,
care avea să rămână la putere până la moartea lui Franco în 1975.
Astăzi, istoricii estimează între 200.000 și 500.000 de victime
ale Războiului Civil Spaniol.
Conform estimărilor, zeci de mii au fost îngropați în gropi comune,
care sunt exhumate începând cu anul 2000 de inițiative private,
pentru a fi înhumați cu demnitate...
Laura, îl avem.
Ce?
1-04.
Bine.
Da?
Da, dar nu e.
Nepoata lui.
Cum?
Scuză-mă, nu știu despre ce vorbești. Ce acte?
Bunicul meu e într-un azil, nu poate merge nicăieri.
Da, sigur, îi spun. Mulțumesc.
Bună, bunicule.
Cum te simți azi?
- Și fetița? - Cu bona.
Bunicule, te-au sunat de la o asociație.
Spun că de mult timp îți cauți tatăl.
Ce spui?
Se pare că acum câțiva ani a semnat niște acte
pentru a cere exhumarea dintr-o groapă comună.
E adevărat, tată?
Mamă.
- Bunicul era din zona Burgos, nu? - Da, s-a născut în Briviesca.
Păi au găsit o groapă comună în zona aceea.
Și s-ar putea ca trupul străbunicului să fie acolo.
Tu nu știai nimic despre toate astea?
Nu ne-a spus niciodată nimic.
Bunicule, hai să facem o plimbare.
Îți amintești când m-ai învățat să pescuiesc?
ÎNVĂȚĂTORUL CARE A PROMIS MAREA
Traducerea & adaptarea: SPTranslateTeam @ www.speedapp.io
Mamă, îți place?
Ce e asta? O inimă?
Îmi place mult.
Hai, termină-l.
Vreau să merg.
Unde?
La La Pedraja.
Bunicul nu poate merge...
- Mergi tu? - Nu.
Atunci merg eu.
Dar Ari...
Acum că te simți mai bine...
Poate ai putea să te întorci la muncă?
Ai o fiică de care trebuie să ai grijă.
Vreau să-l ajut pe bunicul să-și găsească tatăl.
Și aș vrea să știu de ce nu ne-a spus nimic.
N-ar trebui să mergi singură.
Ari...
Ariadna? Bună.
Bună.
Ce mai faci?
Cum a fost drumul? Bine.
Vrei să mănânci ceva sau să te odihnești puțin?
Nu, mulțumesc.
Bine. Atunci, hai la La Pedraja.
Hai.
"Temperaturile minime vor scădea."
E vorba de străbunicul tău, nu?
Să vedem dacă avem noroc.
"Se așteaptă o ușoară scădere..."
Dar în zona asta mai sunt multe de făcut.
"Va fi nebulozitate pe tot teritoriul,
iar maximele vor scădea între două și patru grade
în toate provinciile."
"Și chiar se așteaptă o scădere mai accentuată
în zonele cele mai sudice ale comunității."
"Cu trecerea orelor, această creștere a nebulozității..."
Cu ce te ocupi?
"...care se așteaptă sâmbătă după-amiază."
"Începând cu provinciile León și Zamora."
Sunt în concediu medical.
"Și avansând spre Salamanca, Avila, Valladolid și Palencia."
Ei bine, am ajuns.
Ce face toată lumea asta aici?
Păi, sunt din satele de pe aici.
Unii ne-au deschis ușile caselor lor
și ne-au invitat la masă.
Chiar și să dormim.
Alții nici nu se uită la voi.
Laura. Scuză-mă o clipă.
Mamă, ce vrei?
Da, am ajuns bine.
Nu pot vorbi acum. Te sun mai târziu, bine?
Hai, pa.
Dumneavoastră sunteți catalană?
Da, din Barcelona.
Eu sunt din Bañuelos de Bureba, e aproape de aici.
Mă numesc Emilio.
Eu Ariadna.
Încântat.
Știți că acolo ar putea fi îngropat un alt catalan?
Îl chema Antonio.
Antonio Benaiges.
A fost...
Învățătorul meu.
Mulțumesc.
Alo?
Urcați, sunt aici sus!
Sunt Jaime, primarul din Bañuelos.
Antoni... Antonio Benaiges. Încântat.
Bun venit în Bañuelos de Bureba. Mulțumesc.
Sper că ați avut o călătorie bună. Da.
Lungă.
Ce părere aveți?
Bine. Ăă...
Foarte...
Primitor.
Puțină curățenie și ca nou, o să vedeți.
Și ce s-a întâmplat cu învățătorul anterior?
Să zicem...
că Republica a decis că nu mai avea nevoie de el.
Era părintele Primitivo, parohul satului.
Îl veți cunoaște. Da.
Vă las să vă instalați.
Foarte bine.
Orice aveți nevoie, întrebați de mine.
Mulțumesc.
Părinte.
Mulțumesc.
Bună dimineața, domnule învățător.
Bună dimineața.
Cum te cheamă?
Emilio, domnule.
Emilio Martínez.
Încântat, Emilio.
Pe mine mă cheamă Antoni, dar poți să-mi spui Antonio.
Dar fără "domnule". Da, domnule.
Adică, da, don Antonio.
Antonio fără "don".
Antonio, simplu.
Foarte bine, începi să te prinzi.
Vrei să intri?
Da.
Foarte bine.
Știți dacă mai vine cineva?
Ei bine, atunci să începem.
Bună dimineața!
Bună dimineața.
Intră.
Cum te cheamă?
Josefina Zamero, fiica primarului.
Și acesta e locul meu.
Ei, stați puțin.
Aici, în școala asta, nimeni nu va avea locul său.
În fiecare zi vă puteți așeza unde vreți, de acord?
Foarte bine, mi se pare corect.
Eu sunt Antonio Benaiges.
Să vedem,
prima întrebare:
Ce credeți că am venit eu să fac în satul ăsta?
Păi, să ne învățați. Exact, corect. Foarte bine.
Dar am venit și să învăț.
Și am voința de a vă ajuta să descoperiți
că în fiecare dintre voi
există o persoană plină de cunoaștere
și, de asemenea, de dorința de a învăța.
Don Antonio. Da?
Crucifixul a căzut.
Nu, n-a căzut.
L-am dat eu jos.
Pentru că suntem într-o școală,
nu suntem într-o biserică.
A doua întrebare:
Cine îmi poate spune ce este meteorologia?
Da, Emilio.
Ce anume? Uite.
Vedeți asta de aici?
Este...
Un termometru.
Uită-te la el.
Și știți la ce folosește?
Pentru a măsura temperatura.
Atinge-l.
Ei bine, în fiecare zi, unul dintre voi,
va fi responsabil de acest termometru
și va nota temperatura.
Și în acest fel este cum vom învăța:
experimentând și toți împreună.
Ce faci, Emilio?
Am crezut că o să mă lovești.
Ia.
Să vedem,
în școala asta, nimeni nu va lovi pe nimeni.
Tatăl meu spune că leneșii învață doar cu bătaie.
Ah.
Păi aici vom învăța cu muzică.
Cu muzică? Da, cu muzică.
Și dacă vreți, vă învăț să dansați.
În școală?
Dar socotelile și lucrurile astea?
Vom învăța matematică
rezolvând probleme din viața de zi cu zi.
Și să citim și să scriem...
Ceea ce ține de citit și scris păstrez pentru mâine.
Știți ce vreau?
Să le spuneți prietenilor, fraților și verilor voștri.
Le spuneți să vină toți mâine,
pentru că va fi o zi foarte specială.
Pentru că mâine...
Mâine vom face magie.
Da?
Bună ziua.
Am venit să fac curat.
M-a trimis primarul.
Foarte bine, intrați.
Eu mă numesc Antonio.
Da, aici se află totul imediat.
Da, îmi imaginez.
Și dumneavoastră?
Charo. Mă numesc Charo.
Încântat, Charo.
Voi începe jos, și așa vă las liniștit cu treburile dumneavoastră.
Numai bine.
Alfonso?
Antonio!
Ce mai faci, omule?
Ei bine, aici toți îmi spun Rodríguez.
Ne așezăm? Da, omule.
Ei bine, și ce? Cum te tratează Bañuelos?
Bañuelos, bine.
Deocamdată bine. Bine.
Și vouă, noul guvern, cum vi se pare?
Păi, trebuie să se termine.
Articole ca ale tale sunt mai necesare ca niciodată.
Ai putut vorbi cu cei de la ziar?
Da, directorul de la „La Voz de la Bureba” e prietenul meu
și are chef să te cunoască.
Bine. Nu e nicio problemă.
Foarte bine.
- Ce vă aduc? - Două vinuri, vă rog. Mulțumesc.
Și ce era chestia aia așa delicată despre care voiai să vorbim?
Da.
Trebuie să-ți cer o favoare, Antonio. Aha.
Am un prieten bun, Bernardo.
E un țăran care e închis de când au câștigat cei de dreapta.
Și, mă rog, are un copil.
Un fiu de opt ani care îl ajuta la câmp,
și acum umblă din casă în casă intrând în bucluc.
Mă rog, chestii de vârsta lui.
Ideea e că ultima a fost… un pic mai gravă.
Ce a făcut?
A aruncat cu pietre într-un post al Gărzii Civile.
Da, imaginează-ți.
Mulțumesc. Mulțumesc mult.
Ar fi bine să-l îndepărtăm pentru o vreme din satul lui.
Băiatul nu are mamă și o duce greu.
Și mă gândeam că…
Mă rog, că ar putea sta cu tine, la școală.
Antonio, băiatul e foarte deștept. Da.
Și știu că alături de tine nu o să mai intre în belele.
Știu că te pun într-o situație dificilă, dar Bernardo e un prieten bun
și vreau să-l ajut cu copilul.
Cum îl cheamă?
Carlos.
Bună dimineața!
Bună dimineața.
Scuzați-mă.
Mi-ați predat toate documentele?
Da.
Doar că nu există nimic care să ateste
intrările și ieșirile din arest.
Ar trebui să existe un registru.
Doar că închisoarea din Briviesca a ars.
Asta e tot ce avem.
Îmi pare rău.
Mulțumesc.
Din Briviesca, trebuie să o luați pe această cărare
care trece pe la schitul Espinosilla
și care traversează salinele din Bureba.
Și apoi, aceeași cărare vă duce la sanctuar.
E foarte frumos.
Mulțumesc.
Cunoști un bărbat în vârstă pe nume Emilio în sat?
Da, există un Emilio în sat. Cel de la fabrica de brânză.
Știi unde locuiește? Da, ți-l notez.
- Ariadna? - Mamă, fetița e bine, nu?
- Da, dar… - Atunci nu mă mai suna, te rog.
Bună.
Bună, catalano!
Bună.
Emilio?
Zilele trecute mi-ați vorbit despre învățătorul dumneavoastră,
un anume Benaiges.
Antonio Benaiges. Exact.
Ei bine, străbunicul meu…
A împărțit celula cu el.
Cum îl chema?
Bernardo Ramírez.
Bernardo.
Ar putea fi… tatăl lui Carlos,
al lui Carlos Ramírez.
Carlos e bunicul meu.
Intră.
Dacă vrei vreuna, ți-o pot împrumuta.
Am lucrat la biblioteca din Briviesca aproape toată viața.
Uite.
Acesta era Antonio.
Aici sunt eu.
Și acela de acolo e Carlos.
Bunicul tău.
Carlos Ramírez.
Era un ștrengar.
Îl invidiam,
pentru că locuia cu învățătorul.
Ce, locuia cu învățătorul?
E o poveste lungă.
Ia loc.
Vrei o cafea?
„Școala națională mixtă de Bañuelos de Bureba”.
„1936”.
Încă mai există școala?
Da.
Vrei s-o vezi?
Pe aici am rămas puțini.
Sunt mulți ani de când…
oamenii au început să dispară, încetul cu încetul.
Aceasta era școala.
E închisă de mult timp.
Nu înțeleg de ce bunicul meu nu mi-a spus niciodată nimic despre toate astea.
Adevărul e că…
Niciunul dintre noi nu a mai vorbit despre învățător în toți acești ani.
Ei bine…
Ei bine, mulțumesc pentru ajutor, da?
Păi da, nu e niciun palat.
Dar ne vom simți bine, o să vezi.
Te pricepi la asta?
Vrei să-ți demonstrez?
Ei, bravo!
Carlos!
Carlos, ăsta e patul meu, da?
Ei bine, sunt foarte bucuros să văd atâtea fețe noi pe aici.
Și înainte de toate, vreau să vi-l prezint pe un nou coleg,
pe nume Carlos.
Sper să aveți mare grijă de el și ca, împreună,
să-l ajutăm să se adapteze.
De acord?
Și acum da, o să vă prezint ceea ce va fi
instrumentul nostru principal pentru ore.
Se numește tiparniță.
Cu ea vom publica
propriile noastre caiete.
Și în ele veți vorbi
despre toate acele lucruri care vă interesează.
Despre visele voastre,
despre dorințele voastre,
dar și despre fricile voastre.
Vă veți transforma în scriitori,
în cronicari
și în poeți.
Va fi ca un mic ziar.
Propriul nostru ziar.
Aveți chef să aveți propriul vostru ziar?
Asta era cu magia?
Josefina, lasă-te surprinsă.
Veniți.
Veniți toți.
Haideți, veniți, fără frică!
Pentru a învăța împreună, trebuie să greșim împreună.
Ridicați-vă din bănci.
Veniți aici.
Vedeți aceste piese mici? Da.
Se numesc „litere mobile”.
Sunt literele con las que vamos a escribir.
Putem începe cu numele acestui sat. Cum se numește?
Bañuelos de Bureba.
Foarte bine.
Păi, luăm culegarul
și punem prima literă.
Ce literă? „B”.
„B”-ul. Și acum mă puteți ajuta
căutând literele.
Foarte bine.
Exact, foarte bine.
Și gata. Foarte bine.
Și acum, cu grijă, îl așezăm aici.
Și acum vine momentul cernelii.
Mă ajuți cu cerneala?
Uite, luăm cerneala.
O întindem puțin, foarte bine, peste tot.
Gata.
Cine se ocupă de hârtie?
Tu? Ia-o cu grijă.
Se pare că ai făcut asta toată viața. Foarte bine.
Închidem și presăm.
Presiunea trebuie să fie potrivită, nici prea mare, nici prea mică.
Deschidem.
Și acum vine momentul pe care îl așteptați cu toții.
Momentul magiei.
Cine vrea să încerce?
Eu!
Toți vreți?
Bună dimineața.
Cred că nu am fost prezentați.
Eu sunt Antonio Benaiges, noul învățător.
Părinte Primitivo.
Încântat.
Ce doriți?
Cu ce drept credeți dumneavoastră că puteți să-L dați jos pe Domnul Nostru?
Uitați,
așa cum sunt sigur că dumneavoastră știți deja,
în Spania, de când a câștigat Republica,
educația este laică.
Și nu există nicio lege și nicio normă
care să mă oblige pe mine să am
vreun crucifix atârnat pe acești pereți.
Da.
Sunteți un ateu.
Eu nu pot face nimic împotriva asta.
Dar în acest sat sunt catolici buni,
și ar trebui să le respectați credința.
Nu, eu le respect credința.
Ceea ce se întâmplă e că credința și religia
aparțin domeniului familiei și al Bisericii.
Nu al școlii.
Eu sunt ateu, dar vă asigur
că unicul meu obiectiv este ca acești copii să învețe
și să fie oameni buni.
Și dumneavoastră vi se pare că respectul este acesta?
Să învețe ca niște sălbatici alergând prin toată școala?
Mie mi se pare că ceea ce nu e respect
este ceea ce faceți dumneavoastră.
Am să vă spun ceva! Am să vă spun eu!
Se pare că aceasta este acum școala mea, nu școala dumneavoastră.
Și lucrurile, de acum înainte, se vor face în felul meu.
Și acum, dacă ne scuzați,
avem multă treabă.
Și sigur aveți lucruri mai bune de făcut. Bună ziua.
Familia mea, la plajă.
Îți e dor de ei?
Da, adevărul e că da.
Soțul meu s-a născut tot în Catalonia.
Cum de nu mi-ai spus că soțul tău e catalan?
Era.
Îmi pare rău, Charo.
Am văzut deja caietul pe care l-ai făcut cu copiii.
Ah, da! Ți-a plăcut?
Pot să-ți citesc vreo compunere, sunt superbe.
Eu știu deja să citesc.
Ei bine, în cazul ăsta, uite.
Ia unul, te rog.
Nu... Îți spun serios, ia unul.
Nu o să...
Serios.
Bine.
Mulțumesc.
Ei bine, am terminat. Trebuie să plec.
Charo, de ce nu rămâi la cină cu mine?
Mulțumesc, dar nu. Te rog, insist.
Cinez singur de multe zile,
și adevărul e că nu mai am chef.
Carlos doarme deja, și uite ce am făcut.
Uite ce deliciu!
Avem "torrades amb pa tumaca oli ¡sal".
Mai cunoscut sub numele de... Pan tumaca.
Pan tumaca, da!
N-am mai văzut de ani de zile.
Păi haide, te rog,
rămâi.
Da, da.
Pot să-ți pun o întrebare? Da.
Ai copii?
Nu?
Ai locuit în Bañuelos toată viața?
Da.
Și cum ți-ai cunoscut soțul?
Era comis-voiajor. Vindea stofe.
Înțeleg.
Și nu te-ai gândit niciodată să pleci din Bañuelos?
Și unde să mă duc?
Păi, în ținutul soțului tău, de exemplu.
Nu.
Și tu, cum ai ajuns aici de atât de departe?
Eu?
Păi uite, mi-a picat acest post.
Mi-a picat acest post și...
Și l-am acceptat.
Nu știu, eu...
Cred că aici e mult de lucru.
Înțeleg.
Dar la ce te referi?
Uite,
știi că se spune că școala ne ajută să devenim adulți?
Ei bine, după părerea mea, elevii mei...
Elevii mei trebuie să învețe mai întâi să fie copii.
Mă refer la faptul că pe noi nu ne-au lăsat să fim copii.
Voiau să fim bărbați ca să nu mai fim o povară,
nu-i așa?
Ei bine, munca mea ca învățător în Bañuelos
și oriunde în lume
este, tocmai, să împiedic asta.
Pentru că copiii...
Copiii trebuie să fie ce vor ei,
dar, mai presus de toate, trebuie să fie copii.
Ești cel mai ciudat învățător care a călcat prin satul ăsta.
Aici am pus multă cerneală.
Vrei să repeți?
Da?
Foarte bine.
Știe cineva de ce Emilio nu mai vine la ore de câteva zile?
O fi cu tatăl lui.
Citim puțin din "Platero și eu" lângă sobă?
Da! Da?
Eu mă așez aici.
"Capitolul unu: 'Platero'."
Cine vrea să citească? Să citească Carlos.
- Josefina, te rog. - Lasă-mă în pace.
Nu știi să citești? Ajunge odată!
Ba da, știu.
Ah, da? Păi haide, citește!
Ei, ei, ei!
Nu voi tolera acest comportament în clasă, Carlos.
Asta nu se poate repeta.
Iar tu, Josefina, respectă-ți colegii, te rog.
Carlos!
Carlos, vino aici!
Carlos, vino aici, haide!
Carlos, întoarce-te, te rog!
Leandro, vrei să citești?
Da. Da?
Foarte bine.
"Platero e mic,
blănos, moale."
"Atât de moale pe dinafară, încât ai zice că e tot din bumbac."
Camilo.
Scuzați-mă.
Voiam să vorbesc cu dumneavoastră, pentru că Emilio, de zile întregi,
nu mai trece pe la școală și voiam să știu ce s-a întâmplat.
E multă treabă cu vacile.
Înțeleg.
Știți că Emilio e copilul care citește cel mai bine din școală?
Ce trebuie să facă fiul meu e să muncească pe bune,
că altfel, va fi un neisprăvit toată viața.
Uitați, eu înțeleg că gândiți așa.
Dar vă asigur că e exact invers:
cu cât învață mai mult la școală, cu atât va avea mai multe opțiuni pentru viitorul său.
N-o să-mi spuneți dumneavoastră mie ce e mai bine pentru fiul meu.
Nu-i așa?
Carlos.
Putem vorbi despre ce s-a întâmplat în clasă cu Josefina?
Nu-mi pasă ce crede proasta aia.
Tatăl meu n-a putut să mă învețe să citesc și să scriu.
Îți e dor de el, nu-i așa?
Am o idee.
Și dacă te învăț eu să citești și să scrii?
Nu.
Nu? De ce nu?
Pentru că tu nu ești tatăl meu!
Carlos.
Haide, e ora cinei.
Noapte bună, iubire.
Noapte bună, mama.
Ne vedem curând.
Și îți arăt pijamaua nouă.
Dă-mi-o pe bunica.
Bunica!
Ari, când te întorci?
Nu știu încă, mama.
Ce faci pentru bunicul e foarte bine, dar...
Ești plecată de o săptămână.
Nu înțelegi. Nu o fac doar pentru bunicul.
De ce nu l-ai întrebat nimic despre tatăl său?
El nu voia să vorbească despre acea epocă.
Nici despre tatăl său, nici despre când era mic.
Bunicul nu vorbea prea mult, știi și tu.
Toată țara e plină de gropi comune.
Peste tot s-au făcut execuții.
Semnele roșii sunt gropile comune care au fost deja exhumate,
iar cele verzi, cele care urmează să fie exhumate.
Lourdes, vreo noutate?
Da, am găsit acest ceas în buzunarul pantalonilor.
OK, veste bună.
Foarte bine.
Mulțumesc, Lourdes.
Laura, și gropile comune, cum le-ați localizat?
Păi, uneori găsim vreun document care ne ajută,
iar alteori, ne spun chiar oamenii din zonă.
Mulți oameni din sate s-au văzut obligați să sape aceste gropi comune,
și apoi să le acopere la loc.
Laura. Spune.
Și când vor fi redeschise?
Păi asta, nimeni nu știe.
Acum, cel puțin, există o oarecare voință politică,
dar a trebuit să așteptăm peste 70 de ani
ca să începem să lucrăm.
Și, după cum vezi, încă mai e mult de făcut.
Scuză-mă un moment.
Asta e tot ce am găsit despre Antonio Benaiges.
Mulțumesc mult.
"Dosar de epurare."
Exact.
Uite, din '39.
Dar, desigur, moartea lui nu era oficială.
Așa că au luat declarații de la oameni din sat
și au inventat argumente pentru a-l putea destitui.
"Primarul, preotul paroh și vecinii
spun că purtarea acestui învățător era antipatriotică,
antisocială
și prost văzută de toată lumea."
Nu s-au mulțumit doar să-i șteargă memoria.
Antonio. Da?
Până unde duce râul ăsta? Pecesorios?
Păi, se unește cu râul Tirón,
și apoi, acesta se unește cu un râu mai mare care se numește Ebru,
și la final, toată apa aceasta
ajunge la mare.
E frumos?
Ce anume? Marea.
Marea? Dacă e frumoasă?
Marea este cel mai frumos lucru care există, Emilio.
Niciunul dintre voi n-a văzut marea?
Nu.
Mi s-a spus că trebuie să fie foarte mare.
Și foarte adâncă.
Și ceilalți, cum vă imaginați marea?
De acolo se prinde tot merluciul.
- Și codul. - Și rechinii.
Că mi-a spus tata!
Și ce mai știți?
Apa o fi foarte caldă.
- Dar ce spui? - O fi foarte rece, mai rece ca cea din râu.
Ascultați-mă.
Vreți să scrieți tot ce știți despre mare?
Da!
Mergem la școală și facem un caiet despre mare?
Da!
Atunci, haideți.
Domnule Antonio, tata mi-a cumpărat o rochie nouă pentru a merge la liturghie.
Ah, da? Va veni să o vadă?
Mă tem că nu.
Tata spune că cei care nu merg la liturghie
ajung în iad.
Și tu ce crezi?
Păi, că dacă nu merge la liturghie, nu va putea să-mi vadă rochia nouă.
Când ai de gând să nu-mi mai vorbești cu „dumneavoastră”?
Nu știi? Om vedea.
Ce frumos.
Să nu te oprești niciodată din desenat. Ai un dar pentru desen.
Antonio. Da?
Acest caiet va intra în istoria caietelor.
A ieșit fantastic.
Multe felicitări tuturor, într-adevăr.
Bravo!
Ia.
Aveți chef să mergeți să terminați mai multe caiete?
Da. Da?
V-ar plăcea să vedeți marea?
Da.
Vreau să arătați acest caiet acasă,
și părinții voștri să-l citească.
Și să le spuneți un lucru foarte important.
Să le spuneți că vara asta învățătorul vă va duce să vedeți marea.
Serios?
Josefina, nu-ți place ideea?
Ne veți duce la Bilbao? Nu,
vă voi duce în ținutul meu.
La Tarragona, în satul meu,
la Mont-Roig del Camp.
Mergem cu măgarul? Cu măgarul?
Nu, omule! Cu măgarul n-am ajunge niciodată!
Vom merge cu ceva mai bun. Știți cu ce?
Vom merge cu trenul.
Dar trebuie să mă ajutați să vă convingeți părinții.
Mă veți ajuta?
Da!
Da? Da!
Atunci, haideți, să ne apucăm de treabă,
că vom avea nevoie de multe caiete.
„Pe curând, dragul meu fiu”.
„Primește o îmbrățișare puternică de la tatăl tău,
care nu te uită niciodată”.
„Bernardo”.
Carlos, privește.
Eu știu deja că tu nu vrei, de acord?
Dar dacă mă lași să te învăț,
vei putea citi
și răspunde la scrisorile tatălui tău.
Pentru că a fi închis,
fără să vezi pe nimeni, fără să te vadă pe tine,
trebuie să fie foarte greu.
Dar dacă tu îi explici ce faci
și îi explici că ești bine,
eu sunt sigur că se va înveseli foarte mult.
Dar e foarte greu.
Da, e foarte greu.
Dar ai în fața ta unul dintre cei mai buni învățători din lume
și are chef să te învețe.
Ce zici?
Ceea ce se aude este un vals,
și se dansează așa.
Unu, doi, trei. Unu, doi, trei.
Se dansează în perechi.
Așa că luați-vă fiecare o pereche
și la dans!
Numărați!
Unu, doi, trei. Unu, doi, trei.
Unu, doi, trei.
Unu, doi, trei. Unu, doi, trei.
„Ce fiori îmi dau milioanele de oameni
fără cele elementare pentru a trăi”.
„Asta se întâmplă, pentru că cei care nu produc nimic
și se bucură de tot,
acumulează atâta bogăție câtă inferioritate morală”.
„Vocea Burebei”.
„Omenește este de neînțeles”.
„Social, intolerabil”.
„Economic,
sinucigaș și stupid”.
„Ei care știu atâtea despre cifre,
și nu au știut să întrevadă
dezechilibrul economic al sistemului lor capitalist”.
„A trăi ar trebui să fie o armonie superioară”.
„A fi în orice moment împăcați cu noi înșine
și a aspira să fim mai buni”.
„A deschide ochii nu e deloc ușor
nici deloc comod”.
„Presupune un efort
și, uneori, o durere”.
„Puțini sunt cei care pornesc în această călătorie”.
Ne prinde!
„Să mângâiem un cuvânt:
lumină.
Sunt prea mici acești copilași.
Dacă vor să vadă marea, îi putem duce noi la Santander.
Da, sigur, Josefina poate ir a Santander.
Dar Emilio?
Și ceilalți, pot merge să vadă marea?
Eu înțeleg îngrijorarea voastră,
și, de asemenea, înțeleg și e adevărat că acești copii nu au călătorit,
dar vă garantez că va fi o călătorie sigură.
Și singura cheltuială constă într-un bilet de tren,
pentru că eu mă voi ocupa de tot restul.
Chiar credeți dumneavoastră
că cineva și-ar lăsa copiii pe mâinile dumneavoastră?
Părinții ar trebui să-și expună îngrijorările.
Antonio, în aceste luni s-au întâmplat multe.
Lipsa de respect față de religia noastră,
acel mod atât de ciudat pe care îl aveți de a-i învăța pe elevi,
articolele dumneavoastră de stânga, care ne compromit pe toți,
și acum, ideea de a-i duce la mare.
Jaime, copiilor le face mare plăcere, într-adevăr.
Josefina nu va face această călătorie.
Niciodată n-a dormit în afara casei ei.
Atunci, să nu mai vorbim despre asta.
Domnule Antonio, vă recomand
să vă concentrați pe programă.
Bună ziua.
Bună, Charo.
Antonio, ce e cu tine?
Că nu înțeleg oamenii din satul ăsta.
Asta e ce am.
Chiar nu înțeleg atâta frică!
De fapt, problema e la mine.
Le-am promis ceva fără să știu dacă se poate îndeplini,
și acum îi voi dezamăgi pe toți.
Nu vor mai avea încredere în mine, Charo.
Nu spune prostii. Dar cum să nu aibă încredere în tine?
N-ar trebui să le umplu capul cu prostii acestor copii.
Dar tu nu le umpli capul cu prostii.
Le deschizi mintea, le dai speranțe.
Asta e problema. Tocmai asta e problema.
Antonio,
vrei să duci copiii la mare? Sigur că vreau.
Păi atunci, trebuie doar să convingi o singură persoană.
Întoarcere!
Ce distractiv!
Auzi, Antonio, pentru un catalan, nu te descurci rău la jota.
E pentru că a avut o profesoară bună.
- Cu vin bun se dansează mai bine. - Da.
Întotdeauna.
Mă dor picioarele.
Toată după-amiaza dansând.
Mă întorc imediat.
Bine.
Nu, mulțumesc.
Ei, Jaime. Ei, Antonio. Bună ziua.
Îmi puteți pune niște alune pralinate?
Da. Da?
Te-am văzut dansând. Da.
Și ce părere aveți? Mă descurc bine?
Mai bine decât scrii.
Poftiți. Gata.
Mulțumesc. Cât costă? Doi reali.
Mmm... Ce bune sunt.
Chiar astăzi am citit o știre foarte interesantă.
Se pare că învățătorii care doresc
pot solicita deja transferul la altă școală.
Nu vrei să lucrezi mai aproape de casa ta?
Cum ți-o imaginezi pe Josefina peste...?
Nu știu, peste 20 sau 30 de ani?
Nu știu...
Eu, când sunt la școală,
și îi văd pe toți elevii mei,
nu pot să nu-mi imaginez ce vor fi când vor crește mari.
De exemplu, Emilio, fiul lui Camilo,
este un copil căruia îi place enorm să citească.
Eu mereu cred că se va dedica
unui domeniu legat de literatură.
În schimb, cu Carlos nu sunt atât de sigur.
Aș zice ceva mai manual, mai fizic, o meserie.
Și Josefina, ce crezi că va face?
Spune-mi tu.
Ceea ce îi place cel mai mult să facă e să deseneze.
Fiica ta are o personalitate atât de mare
încât va putea face tot ce-și propune.
E o fetiță fantastică.
Pe mine ceea ce mă preocupă e că...
E că acești copii nu-și pot imagina o viață în afara de aici.
Nu vrei să iasă din acest sat
și să vadă cât de mare e lumea?
Antonio, trebuie să plec.
În ceea ce privește articolele tale,
tu nu ești deloc prost, Antonio.
Și nu e un moment bun să o faci.
Secțiunea de aur nu se găsește doar
în figurile geometrice.
Se găsește și în natură.
Intrați!
Domnul Antonio Benaiges?
Da.
Numele meu este Juan Llarena. Sunt inspector șef în învățământ.
Încântat.
Am venit pentru că se pare că munca dumneavoastră aici
nu este satisfăcătoare.
Îmi pare rău să aud asta, domnule inspector.
Vă asigur că în această școală, copiii învață și se simt bine.
Asta am venit să verific.
Tu, citește asta de aici.
"Să știe milostivirea voastră, înainte de toate,
că pe mine mă cheamă Lázaro de Tormes, fiu al lui Tomé González
și al Antonei Pérez, originari din Tejares, un sat din Salamanca."
Este suficient.
Tu, ieși la tablă.
Împarte 48 la 4.
Foarte bine. Mulțumesc.
Să vedem...
Tu, ieși la tablă să scrii.
Scrie: "Calul este sălbatic".
Foarte bine.
Ce este asta? Este o tipografie.
Cu ea facem caietele noastre.
Îmi permiteți să v-o arăt?
Da, sigur, da.
Priviți.
Elevii aleg temele
și compun textele.
Iar eu, la final, doar îi ajut să le corecteze.
Și apoi, le supunem la vot,
și împreună alegem textele
care vor forma caietul final.
Asta o fac copiii?
Da, sigur, totul.
Se organizează pentru a realiza imprimările, pentru...
Aceste desene le fac cu dăltițele,
machetează paginile...
Ah, și asta e foarte bine, priviți.
Asta...
Este că împărtășim caietele cu alte școli "freinetiste".
Cum?
Școli care împărtășesc aceeași metodologie.
Înțeleg. De exemplu, aceasta e din Huesca.
Da?
Batec, Villafranca del Penedés…
Acesta... este din Mexic.
Mexic?
Da, din Mexic.
Și acesta e din Franța.
Avem și din Scoția, Argentina... Sunt multe.
Astfel, ei bine, elevii învață culturi din alte țări,
despre alți oameni...
Alte moduri de a face lucrurile, în definitiv.
Păstrați-le pe care le doriți. Pentru noi va fi o onoare.
Sunt caietele pe care le făceam la ore, cu învățătorul.
Credeam că... nu le voi mai vedea niciodată.
Cum le-ai găsit?
Am luat legătura cu familia lui Antonio.
Învățătorul le-a trimis câteva exemplare,
și de aceea s-au salvat.
Mai sunt și alți elevi de-ai lui Antonio cu care aș putea vorbi?
Mamă,
a venit o fată să te vadă.
Spune că e nepoata unui prieten de-al tău.
Bună ziua, Josefina.
Sunt nepoata lui Carlos Ramírez.
Priviți.
Priviți, acesta e bunicul meu, Carlos.
În Bañuelos de Bureba.
Și aceasta sunteți dumneavoastră, nu-i așa?
Ce-i cu asta?
Ce vrei?
Îl caut pe străbunicul meu, Bernardo Ramírez.
Tatăl dumneavoastră era primarul, așa că mă veți putea ajuta.
Vreau să plece.
Bunicul meu e foarte bolnav.
Vreau să-i găsesc tatăl înainte să fie prea târziu.
Să plece. Vreau doar să vorbesc!
- Ai auzit-o! - Doar un moment!
Ar fi mai bine să pleci.
- Ești bine, mamă? - Da, sunt bine.
Bună! Bună seara.
Bună seara.
Asta e pentru dumneavoastră.
Ce este?
O surpriză.
O surpriză!
Mulțumesc mult.
Cu plăcere.
Și ce-i cu fața asta?
Ei bine,
cu permisiunea tatălui Josefinei,
în câteva zile vei avea permisiunea tuturor copiilor.
Și tu, ce zici? Mă însoțești?
Hai, îmi prinde foarte bine un alt adult să-i supravegheze pe copii.
Dă-te la o parte, am multe de făcut.
Dacă ai vedea marea...
Nu știi ce pierzi, Charo!
Ce ai pățit?
Antonio, poate ar trebui să pleci de aici.
De ce spui asta acum?
Pentru că...
Pentru că dacă vine un război, ai putea avea probleme.
Dar ce război, ce tot spui?
Eu îți vorbesc despre mare.
Dar nu auzi zvonurile care circulă prin Briviesca?
Tu ești o persoană pe care o cunoaște toată lumea.
Toată lumea știe ce gândești, ce ai scris.
Charo,
nimeni nu știe ce se va întâmpla.
De acord?
Și acum, mai mult ca oricând, e momentul să trăim prezentul.
"Învățătorul are un gramofon."
"Învățătorul vrea să ne ducă să vedem marea,
pe care niciun copil nu a văzut-o înainte."
"Sunt bine, tată."
"Dar mi-e dor să te văd."
"Fiul tău."
"Carlos."
E o scrisoare superbă, Carlos. Serios.
Tatălui tău o să-i placă la nebunie.
Cât timp va dura până ajunge la el?
Nu mult, câteva zile.
Mă ocup eu de tot, de acord?
Și acum la culcare. Haide, hai.
Noapte bună, Antonio.
Noapte bună, Carlos.
Camilo!
Bună dimineața, Camilo.
Bună dimineața.
Luați loc.
Un vin? Da, vă rog.
Ei bine, spuneți.
Am permisiunile tuturor elevilor,
cu excepția lui Emilio.
V-am spus deja tot ce aveam de spus.
Da.
Eu am venit aici să vă aduc...
această compunere pe care a făcut-o Emilio la școală,
care sigur o să vă placă.
Eu nu știu să citesc.
În acest caz, dacă îmi permiteți să v-o citesc.
"Tatăl meu se numește Camilo."
"Și este foarte puternic."
"Muncește din greu."
"Mereu spune că bărbații
trebuie să muncească din greu și să fie puternici."
"Uneori se supără foarte tare pe mine."
"Uneori merit."
"Alteori nu."
"Dar știu că o face pentru că vrea să fiu ca el."
"Și mie, când voi fi mare, mi-ar plăcea să fiu ca tatăl meu."
"Mi-ar plăcea să fiu puternic...
și muncitor."
Da, Hilaria?
"Doce" se scrie cu "C".
Foarte bine observat.
Altcineva?
- Dionisia. - "Ha" cu "H".
"Ha" cu "H".
Casimiro, spune.
"I" din "podía" are accent.
Foarte bine.
Asta e ceea ce cred că este?
Copii, în sfârșit avem permisiunea lui Emilio.
Foarte curând vom merge toți împreună să vedem marea.
Super!
Bună ziua.
Sunt din Briviesca. Am venit să văd dacă ați vrea să faceți
o fotografie copiilor. Da, sigur.
Îmi doresc foarte mult să am o fotografie cu elevii mei.
Perfect. Foarte bine.
Copii, mergeți acasă, vă aranjați, vă spălați,
și vă întoarceți aici, că acest domn ne va face o fotografie.
Haideți, hai! Haideți.
Carlos, încrezutule, coboară!
Foarte bine, hai.
Așezați-vă cum v-a spus fotograful.
Copii, priviți aici.
Priviți la cameră, da?
Gata?
Acum.
Gata.
Gata? Gata.
Și unde e fotografia? Acum ne-o va arăta.
Antonio. Da?
Ce e o fotografie?
O fotografie...
E surprinderea unui moment.
Acum o să înțelegi, ai să vezi.
- Pot să mă joc? - Da, sigur.
Antonio. Da?
Știți ceva? Ce?
Părinții mei mă vor duce la Burgos în vacanță vara asta.
Da? Ce noroc!
O să-ți fie dor de noi?
Nu.
Nu? Deloc.
Îmi vei face un desen cu catedrala?
Vom vedea.
Iat-o aici. Uite!
Iat-o aici! Uitați-vă!
Uitați-vă!
- Uite! - Ce frumos!
- Eu sunt acela! - Și eu aici.
Ce frumoasă.
Uitați ce frumoasă.
Și uitați, doar unul a ieșit cu față de prost.
Scuză-mă!
Cât îți datorez?
O pesetă. O pesetă.
Uite. Perfect. Mulțumesc.
Dumneavoastră.
Încântat.
Copii.
Mai e puțin până la excursia noastră,
dar înainte, voiam să vă spun că a fost
o adevărată plăcere
să împart acest an școlar cu voi toți.
Și voiam să vă mulțumesc.
Pentru că eu am fost departe de casa mea,
au fost momente în care m-am simțit singur,
și m-ați primit foarte bine.
Și nimic, doar că...
Că îmi va fi foarte dor de orele noastre.
Laura!
Plecați?
Am terminat deja.
Nu m-ai anunțat.
Te-am tot sunat și nu mi-ai răspuns.
Acum trebuie să așteptăm câteva luni,
până analizăm ADN-ul din toate oasele
și le comparăm cu mostrele.
Ariadna, ești bine?
Vrei să bem ceva și să vorbim? Nu.
Știu că e ușor de zis, dar...
Nu-ți pierde speranța.
Speranță am, ce nu am este timp.
Vom ține legătura, Ariadna!
Ariadna.
Mama mea m-a rugat să-ți dau aceste hârtii.
Sunt documente ale tatălui ei,
primarul din Bañuelos.
Ei îi era teamă să-i trădeze memoria.
Dar după aceea, m-a rugat să ți le dau ție.
Sper să te ajute să-l găsești pe străbunicul tău.
Encarna.
Mulțumește-i Josefinei, te rog.
Sunt adnotări despre colaborarea sa cu militarii lor.
Jaime era primarul.
Fie dintr-o tabără, fie din alta,
sigur nu a avut altă opțiune decât să colaboreze.
Ce ciudat, niciun cuvânt despre Antonio.
Uită-te la asta.
Aici e străbunicul meu.
L-au dus la Burgos.
Normal, de asta nu-l găseai.
Ce se întâmplă?
Sunt vești bune.
Avem o nouă pistă.
Îmi pierd timpul.
Să-l ajuți pe bunicul tău nu e pierdere de timp.
Nu-l ajut.
Nu o să-l găsesc.
Ariadna,
acei ani au fost teribili.
A murit multă lume.
Iar celor vii...
Ne-au impus tăcerea.
Nu te opri din căutat.
Carlos.
Unde e Antonio?
Nu știu.
Nu a petrecut noaptea aici?
Ce se întâmplă?
Haide, vino cu mine, fiule.
Oare Antonio e bine? Așa sper.
Din acest moment,
armata preia controlul
acestui sat și al întregii provincii.
Colaborați și nu veți avea probleme.
Pentru că asta li se întâmplă
trădătorilor patriei.
Acest om e un roșu, un ateu și un dușman al Spaniei!
Priviți-l!
Priviți-l bine!
Să vă servească drept exemplu.
Primarule, îl cunoașteți pe catalanul acesta? Antonio nu știu cum?
E învățătorul școlii.
Și puteți confirma că e un roșu
și un dușman al patriei?
Așa este.
Acela de acolo e învățătorul tău?
DA.
Și ce vă învăța la școală?
Mi s-a spus că făceați niște caiete.
Vreau ca toți să mergeți la casele voastre
și să aduceți orice carte sau caiet de rahat
care are legătură cu acest învățător comunist. Mișcarea!
Cutia.
Haideți.
Haideți, că nu avem toată ziua la dispoziție.
Haideți!
Să nu aud eu că păstrați vreo carte,
altfel știți ce vă așteaptă.
Haideți!
Uite-ți tipografia ta de rahat.
Acesta e prețul pe care îl plătesc cei care vor să pervertească Spania.
Ne-am înțeles?
Trăiască Spania! Trăiască!
Oprește aici!
Mergi spre Briviesca.
Haide, mergi.
Antonio.
Antonio, sunt Rodríguez.
Gata, liniștește-te.
Uite.
Puțină apă. Bea.
Încet, încet.
Încet.
Antonio, uite.
El e Bernardo.
Tatăl lui Carlos.
Mulțumesc că ai avut grijă de fiul meu.
Uite.
- Nu! - Haide, mergem.
- Nu! - Că nu are putere.
- Dă-te la o parte! - Nu se poate mișca!
Vă rog!
Acum ce s-a întâmplat?
Ari...
Bunicul a mai avut un AVC.
E bine?
Acum puțin mai bine.
Dar deja aproape că nu mai reacționează la nimic.
Te rog, de ce nu lași totul și nu te întorci acasă?
Avem nevoie de tine aici, cu no...
Mamă!
Mi-a fost dor de tine.
Și mie, foarte mult.
Ce te joci?
Șotron.
Atunci haide, du-te.
Bunicule.
Tată.
Tată, Ari s-a întors.
Uite, bunicule.
Acesta ești tu.
Bunicule, am să-ți citesc ceva.
"Marea".
"Viziunea unor copii care nu au văzut-o niciodată".
"Marea va fi foarte lată și foarte mare,
dar mai ales adâncă".
"Pe ea trec vapoarele".
"Pe mal trebuie să fie nisip".
"Oamenii se vor arunca să înoate".
"Alături va fi vreo căsuță pentru a se usca
când ies din apă".
"Josefina Zamero".
"Marea e foarte mare".
"Și pentru a trece în satul celălalt,
trebuie să treci cu barca".
"Și îmi imaginez că, uneori, va fi la mai mult de o oră".
"Marea va fi foarte limpede,
pentru că altfel, e tentant să vrei să te scalzi".
"Emilio Martínez".
"În mare va fi mai multă apă
decât tot pământul pe care l-am văzut eu".
"Apa va fi mai caldă decât cea a râurilor,
și trebuie să fie foarte sărată".
"În mare vor pescui merluciu și cod,
tot felul de pești".
"Eu nu am văzut niciodată marea".
"Domnul învățător a spus...
Că ne va duce să o vedem".
Nu închideți!
ÎN GROPILE COMUNE DIN LA PEDRAJA
S-AU GĂSIT RĂMĂȘIȚELE A 135 DE CORPURI.
NICIUNUL DINTRE ELE NU CORESPUNDEA LUI ANTONI BENAIGES,
CARE ESTE ÎN CONTINUARE DISPĂRUT.
ÎN 2013, SATUL BAÑUELOS DE BUREBA
A FONDAT ASOCIAȚIA "ȘCOALA BENAIGES",
PENTRU A-I RĂSPÂNDI MEMORIA ȘI MOȘTENIREA.
PÂNĂ ÎN ZIUA DE AZI, AU FOST EXHUMATE ÎN SPANIA
RĂMĂȘIȚELE A 12.000 DE PERSOANE.
SE ESTIMEAZĂ CĂ ÎNCĂ MAI SUNT MII DE GĂSIT.
RUDELE LOR CONTINUĂ SĂ CAUTE
MULȚUMIRI...
LUI MIGUEL ANGEL MARTINEZ MOVILLA,
PENTRU LUPTA SA PENTRU EXHUMAREA GROPILOR COMUNE DIN LA PEDRAJA,
LUI SERGI BERNAL,
PENTRU CERCETAREA ȘI ÎMPĂRTĂȘIREA POVEȘTII LUI ANTONIO BENAIGES,
LUI JOSÉ ANTONIO ABELLA,
PENTRU TOT AJUTORUL SĂU ÎN TIMPUL PROCESULUI DE DOCUMENTARE A FILMULUI,
ASOCIAȚIEI ADECO BUREBA,
PENTRU COLABORAREA SA ÎN TIMPUL FILMĂRILOR,
ASOCIAȚIEI ESCUELA BENAIGES,
PENTRU PĂSTRAREA VIE A MEMORIEI ÎNVĂȚĂTORULUI,
FAMILIEI LUI ANTONI BENAIGES.
Traducerea & adaptarea: SPTranslateTeam @ www.speedapp.io