Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
El 17 de juliol de 1936 va començar, sota el lideratge del general Francisco Franco,
un cop d'estat militar de generals antidemocràtics i anticomunistes
contra el govern republicà electe d'Espanya.
El cop d'estat va marcar l'inici d'una guerra civil de tres anys,
que va portar a la fi de la República a Espanya i a la dictadura franquista,
que romandria en el poder fins a la mort de Franco el 1975.
Avui dia, els historiadors estimen entre 200.000 i 500.000 víctimes
de la Guerra Civil Espanyola.
Segons les estimacions, desenes de milers van ser enterrats en fosses comunes,
que des de l'any 2000 són exhumades per iniciatives privades,
per enterrar-los dignament...
Digui? Sí, però no hi és.
La seva neta.
Com?
Perdona, no sé de qué em parles. Quins papers?
El meu avi està en una residència. No pot anar enlloc.
Sí, és clar. L'hi dic. Gràcies.
Hola, avi.
Com estàs avui?
- I la nena? - Amb la cangur.
Avi, t'han trucat d'una associació.
Diuen que fa temps que busques el teu pare.
Què duis?
Fa uns anys va firmar uns papers
per demanar l'exhumació d'una fossa comuna.
Això és veritat, papa?
Mama.
L'avi era de la zona de Burgos, oi? ...Sí, va néixer a Briviesca.
Doncs han trobat una fossa comuna per aquella zona.
I és possible que el cos del besavi estigui allà.
Tu no en sabies res, de tot això?
Mai no ens n'havia dit res.
Avi, anem a fer un volt.
Te'n recordes, de quan em vas ensenyar a pescar?
EL MESTRE QUE VA PROMETRE EL MAR
Mama, t'agrada?
Què és això, un cor?
M'encanta.
Acaba'l, va.
Hi vull anar.
A on?
A La Pedraja.
L'avi no hi pot anar.
- Hi aniràs tu? - No.
Doncs hi vaig jo.
Però Ari...
Ara que et trobes millor...
Potser podries tornar a treballar?
Tens una filla de qui fer-te càrrec.
Vull ajudar l'avi a trobar el seu pare.
I m'agradaria saber per què no ens en va dir res.
No hi hauries d'anar sola.
Ari...
- Ariadna. - Hola.
Hola. Com va?
- Què tal el viatge? - Bé.
Vols menjar alguna cosa o descansar?
No, no, gràcies.
Entesos.
- Doncs anem a La Pedraja. - Anem.
A la nit, les temperatures mínimes baixaran.
És el teu besavi, no?
A veure si hi ha sort.
Però tingues en compte que encara hi ha molta feina a fer.
A tot el territori les màximes baixaran entre dos i quatre graus.
Fins i tot s'espera un descens
ales zones més meridionals de la comunitat.
A mesura que passin les hores, aquesta nuvolositat...
i a què et dediques?
...fins a mitja tarda de dissabte,
començant per les províncies de Lleó i Zamora.
Estic de baixa.
...durant la nit cap a Salamanca, Valladolid i Palència.
Bé, ja hem arribat.
Què fa tota aquesta gent aquí?
Doncs són dels pobles de per aquí.
Alguns ens han obert les portes de casa seva
i ens han convidat a menjar, fins i tot a dormir.
D'altres ni ens miren ala cara.
- Laura! - Perdona'm un moment.
Mama, què vols?
Si, he arribat bé.
No puc parlar ara. Et truco més tard, d'acord?
Vinga, adeu.
Vostè és catalana.
Sí, de Barcelona.
Jo soc de Bañuelos de Bureba.
És a prop d'aquí.
Em dic Emilio.
Jo, Ariadna.
Encantat.
Sap que aquí hi podria estar enterrat un altre català?
Es deia Antonio.
Antonio Benaiges.
Va ser... El meu mestre.
Gràcies.
- Hola? - Hola.
Pugi. Soc aquí dalt. Pugi, pugi.
- Soc en Jaime, l'alcalde de Bañuelos. - Antoni. Antonio Benaiges. Encantat.
- Benvingut a Bañuelos de Bureba. - Gràcies.
- Espero que hagi tingut un bon viatge. - Sí. Llarg.
- Què li sembla? - Bé.
Molt...
...acollidor.
Una mica de neteja i com nou.
I què li va passar a l'anterior mestre?
Diguem...
que la República va decidir que ja no el necessitava.
Era el pare Primitivo, el mossèn d'aquí.
- Ja el coneixerà. - Sí.
Bé, deixo que s'instal-li.
Molt bé.
Si necessita res, demani per mi.
Gràcies.
- Mossèn. - Gràcies.
Bon dia, senyor mestre.
Bon dia.
Com et dius?
Emilio, senyor.
Emilio Martínez.
Encantat, Emilio.
Jo em dic Antoni, però em pots dir Antonio.
- Però res de ”senyor". - Sí, senyor...
Vull dir...
Sí, senyor Antonio.
Antonio sense el ”senyor"?
Antonio i prou.
Molt bé. Ja hi vas agafant l'aire.
Vols passar?
Sí.
Molt bé.
Sabeu si vindrà algú més?
Bé, doncs comencem.
Bon dia.
Passa.
Com et dius?
Josefina Zamero, soc la filla de l'alcalde.
I aquest és el meu lloc.
A veure... No. Un moment.
Aquí, en aquesta escola, ningú tindrà el seu lloc.
Cada dia podeu seure on vulgueu.
D'acord?
Molt bé. Em sembla just.
Jo soc l'Antonio Benaiges.
A veure,
primera pregunta.
Què creieu que he vingut a fer en aquest poble?
- Doncs a ensenyar-nos. - Exacte. Correcte. Molt bé.
Però també he vingut a aprendre i tinc la voluntat...
...d'ajudar-vos a descobrir...
que dins de cadascú de vosaltres hi ha una persona plena de saviesa
i també de ganes d'aprendre.
- Senyor Antonio... - Sí?
...Ha caigut el crucifix...No.
No ha caigut. L'he tret jo.
Perquè som en una escola.
No som a l'església.
A veure, segona pregunta. Qui em pot dir què és la meteorologia?
- Sí, Emilio? - La què?
Mireu. Veieu això d'aquí?
És un termòmetre.
Mira'l. I sabeu per a què serveix?
Per mesurar la temperatura.
Mira'l.Toca'l.
Doncs cada dia un de vosaltres
serà l'encarregat d'aquest termòmetre i apuntarà la temperatura.
I d'aquesta manera és com aprendrem:
experimentant i tots junts.
Què fas, Emilio?
Em pensava que em pegaria.
Té.
A veure: aquí, en aquesta escola,
no es pegarà a ningú.
Doncs el meu pare diu que els ganduls només aprenen a cops.
Ah.
En aquesta escola aprendrem amb música.
- Amb música? - Sí, amb música.
- Si voleu, un dia us ensenyo a ballar. - A l'escola?
Però, i els números i aquestes coses?
Aprendrem Matemàtiques
solucionant problemes de la Vida diària.
I a llegir i a escriure...
Sabeu què? Que això de llegir i escriure m'ho guardo per demà.
Sabeu què vull?
Que ho expliqueu als vostres amics, germans i cosins.
Els dieu que demà vinguin tots aquí, perquè serà un dia molt especial.
Perquè demà...
Perquè demà farem màgia.
Sí.
Bona tarda.
Vinc a netejar. M'ho ha dit l'alcalde.
Molt bé. Passi.
- Jo em dic Antonio. - Ja.
Aquí se sap tot de seguida.
Sí, ja m'ho imagino.
I vostè?
Charo. Em dic Charo.
Encantat, Charo.
Començaré per baix, així el fer deixo tranquil.
Que vagi bé.
...Alfonso? ...Antonio.
- Què tal, home! - Bé, aquí tots em diuen Rodríguez.
- Seiem? - Sí, home, sí.
Bé, i què? Com...? Com et tracten els de Bañuelos?
- Els de Bañuelos, bé. Per ara, bé. - Bé.
I a vosaltres, el nou govern què tal?
Doncs s'ha d'acabar.
Per això articles com els teus són més necessaris que mai.
Has pogut parlar amb el diari?
Sí. El director de La voz de la Bureba és amic meu
i té moltes ganes de coneixe't, així que cap problema.
- Molt bé. - Què els poso?
Dos vins, si us plau. Gràcies.
I què era allò tan delicat del que em volies parlar?
Sí.
T'he de demanar un favor, Antonio.
Tinc un bon amic, en Bernardo, llaurador.
Està tancat des que van guanyar les dretes.
... té un nano,
un fill de vuit anys que l'ajudava al camp.
I ara va d'una casa a l'altra i no fa més que ficar-se en embolics.
Coses de l'edat.
Però l'última... doncs ha sigut una mica més greu.
Què ha fet?
Ha apedregat el quarter de la Guàrdia Civil i...
Sí, imagina-t'ho.
- Gràcies. - Moltes gràcies.
Estaria bé allunyar-lo del seu poble una temporada.
EI nano no té mare, ho està passant malament...
i havia pensat que...
Doncs que es podria quedar a viure allà, a l'escola amb tu.
- Antonio, el nano és molt llarg. - Ja.
I sé que amb tu no es ficarà en més embolics.
Et poso en un compromís, però en Bernardo és un bon amic
i m'agradaria donar-li un cop de mà.
Com es diu?
Carlos.
- Bon dia. - Bon dia.
Perdoni. Està segura que m'ha entregat tots els documents?
Sí, sí, sí.
No hi ha res que acrediti les entrades i sortides de calabós.
N'hi hauria d'haver un registre.
La presó de Briviesca es va incendiar fa molt temps.
Això és tot el que tenim.
Ho sento.
Gràcies.
Des de Briviesca heu d'agafar aquest camí
que passa per l'ermita d'Espinosilla i que creua las Salinas de Bureba.
Llavors, el mateix camí us porta al Santuari.
És molt bonic.
Gràcies.
Coneixes un home gran del poble que es diu Emilio?
Sí, hi ha un Emilio al poble. El de la formatgeria.
- Saps on viu? - Sí. T'ho apunto.
- Ariadna? - Mama, la nena està bé, oi?
Sí, però...
Doncs pots deixar de trucar-me, si us plau?
Ari...
Hola.
Hola, catalana.
Hola, Emilio.
L'altre dia em va parlar del seu mestre, un tal Benaiges.
Antonio Benaiges.
Això.
Bé, el meu besavi va compartir calabós amb ell.
Com es deia?
Bernardo Ramírez.
Bernardo...
Podria ser ell, el pare d'en Carlos.
D'en Carlos Ramírez.
En Carlos és el meu avi.
Endavant
Si en vols algun, te'l puc deixar.
Vaig treballar a la biblioteca de Briviesca
gairebé tota la vida.
Mira, mira.
Aquest era l'Antonio.
I aquest soc jo.
I aquest d'aquí és en Carlos,
el teu avi.
Carlos Ramírez.
Era una bona peça.
Li teníem enveja perquè vivia amb el mestre.
Que vivia amb el mestre?
És una llarga història.
Seu. Vols un cafè?
Escola Nacional Mixta de Bañuelos de Bureba, 1936.
Encara existeix, l'escola?
Sí.
La vols veure?
Per aquí ja en quedem pocs.
Fa molts anys que la gent va anar desapareixent
a poc a poc.
Això era l'escola.
Fa temps que està tancada.
No entenc per què el meu avi no me'n va dir res, de tot això.
La veritat és que cap de nosaltres
ha tornat a parlar del mestre en tots aquests anys.
Bé, gràcies per ajudar-me, eh!
Doncs sí. No és cap palau,
però ens ho passarem bé, ja ho veuràs.
Ets bo fent anar això?
Vols que t'ho demostri?
Però, home...
Carlos, aquest és el meu llit, eh?
Bé, estic molt content de veure tantes cares noves per aquí.
I, abans de res, us vull presentar un nou company del poble,
que es diu Carlos,
i espero que el cuideu molt
i que entre tots l'ajudem a adaptar-se.
D'acord?
I ara sí que us presentaré la que serà
la nostra eina principal per a les classes.
Es diu impremta.
I la farem servir per publicar
els nostres propis quaderns,
en els quals parlareu de totes aquelles coses que us interessen.
Dels vostres somnis.
Dels vostres desitjos.
I també de les vostres pors.
Us convertireu en escriptors,
en cronistes
i en poetes.
Serà com un petit diari.
El nostre propi diari.
Teniu ganes de tenir el vostre propi diari?
- Això era allò de la màgia? - Josefina, deixa't sorprendre.
Veniu. Veniu tots.
Va, veniu aquí. Sense por.
Per aprendre junts, primer ens hem d'equivocar plegats.
Aixequeu-vos dels bancs, aixequeu els culs, veniu aquí.
- Veieu aquestes peces petites, aquí? - Sí.
Es diuen tipus.
I són les lletres que farem servir per escriure.
Podem començar pel nom d'aquest poble, que es diu...?
- Bañuelos de Bureba. - Molt bé,
doncs agafem el componedor
i hi posem la primera lletra.
- Quina lletra? - La B.
I ara em podeu ajudar
buscant les lletres.
Molt bé.
Exacte. Molt bé.
I ja està. Molt bé.
I ara, vigilant, ho col·loquem aquí.
I ara és el moment de la tinta. Em vols ajudar amb la tinta?
Agafem la tinta.
L'escampem una miqueta.
Molt bé. Per tot arreu. Ja està.
Qui es vol cuidar del paper?
Tu? Agafa'l amb compte. Si sembla que ho hagis fet tota la vida. Molt bé.
Tanquem i premsem.
La pressió també ha de ser la justa. Ni poca ni massa.
Ho obrim...
i ara arriba el moment que tots estàveu esperant.
El moment de la màgia.
- Qui ho vol provar ara? - Jo!
- Qui vol ser el primer? - Jo, jo!
Bon dia.
Crec que no ens han presentat.
Jo soc l'Antonio Benaiges, el mestre nou.
El pare Primitivo.
Encantat.
Què desitja?
Quin dret creu que té, vostè, per despenjar Nostre Senyor?
Miri,
estic segur que vostè ja deu saber
que a Espanya, des que va guanyar la República,
l'educació és laica
i no hi ha cap llei ni cap norma
que m'obligui a tenir cap crucifix penjat en aquestes parets.
Ja.
Vostè és ateu?
Jo no puc fer res en contra d'això.
Però en aquest poble hi ha bons catòlics i vostè hauria de respectar la seva fe.
Si jo respecto la seva fe.
Però la fe i la religió
pertanyen al camp de la família i de l'Església,
no al de l'escola.
Jo soc ateu, però li asseguro que el meu únic objectiu
és que aquesta mainada aprengui i siguin bones persones.
I a vostè li sembla que això és el respecte?
Que aprenguin com salvatges belluguejant per tota l'escola?
A mi em sembla que no és respecte el que vostè està fent avui aquí.
- Deixi'm dir-li... - No, l'hi diré jo.
Aquesta ara és la meva escola, no la seva.
I les coses a partir d'ara es faran a la meva manera.
I ara, si ens disculpa, tenim molta feina.
I vostè deu tenir altres coses importants a fer
en lloc d'interrompre classes. Adeu.
La meva família, ala platja.
Els trobes a faltar?
Sí, la veritat és que sí.
El meu marit també va néixer a Catalunya.
Com és que no m'havies dit que el teu marit és català?
Era.
Ho sento, Charo.
Ja he vist aquell quadern que has fet amb els nens.
Ah, sí? T'ha agradat?
Si vols, et puc llegir alguna redacció, que són precioses.
Jo ja sé llegir.
Ostres, doncs si és així, mira.
Emporta-te'n un.
Si et plau.
- No... - De veritat. Endú-te'n un a casa.
- No, gràcies. - De veritat.
Entesos.
Gràcies.
Bé... Jo ja he acabat. Me n'he d'anar.
Charo, per què no et quedes a sopar amb mi?
- Gràcies, però no. - Si et plau, hi insisteixo.
Fa molts dies que sopo sol.
I ja no em ve més de gust.
A més, en Carlos ja dorm. I mira què he fet per sopar.
Mira quina delícia!
Tenim torrades amb all, tomàquet, oli i sal,
- més comunament conegudes com a... - Pa amb tomàquet.
- Pa amb tomàquet, sí. - Feia anys que no en veia.
Doncs va, si et plau.
Queda't.
- Ja, ja. - Et puc fer una pregunta?
- Sí. - Tens Fills?
No?
I has viscut aquí, a Bañuelos, tota la vida?
Sí.
I com vas conèixer el teu marit?
- Era viatjant. Venia teles. - Ja.
I no has pensat mai d'anar-te'n de Bañuelos?
I on vols que vagi?
Doncs a la terra del teu marit, per exemple.
No.
I tu,
com vas anar a parar aquí des de tan lluny?
Jo?
Doncs em va tocar aquesta plaça.
Em va tocar aquesta plaça i...
i la vaig acceptar.
No ho sé,
jo crec que aquí hi ha molta feina per fer.
Ja. Però, a què et refereixes?
Mira,
saps que diuen que l'escola ens ajuda a fer-nos adults?
Doncs jo soc de l'opinió que els meus alumnes...
han d'aprendre a ser nens, primer.
Vull dir que
a nosaltres no ens van deixar ser nens. Volien que fóssim homes
perquè deixéssim de ser una càrrega, oi?
Han de ser el que ells vulguin,
però sobretot han de ser nens.
Ets el mestre més estrany que ha trepitjat aquest poble.
He posat massa tinta aquí.
Et ve de gust repetir-ho?
Sí?
Molt bé.
Sabeu per què l'Emilio fa dies que no ve a classe?
Deu estar amb el seu pare.
Llegim tots una mica Platero y yo al costat de l'estufa?
- Sí. - Sí?
Sec aquí, jo?
Capítol u, Platero.
- Qui vol llegir? - Que ho llegeixi en Carlos.
- Josefina... - Oblida'm.
Què passa? Que no saps llegir?
- Sí que en sé. - Ah, sí? Doncs va, llegeix.
Eh!
No toleraré aquest comportament a classe, Carlos.
Això no pot tornar a passar.
I tu, Josefina, respecta els teus companys, si et plau.
Carlos! Carlos, vine aquí.
Carlos! Carlos, vine aquí, va.
Carlos, torna, si et plau. Carlos!
Leandro, et ve de gust llegir?
- Sí. - Sí?
Molt bé.
"Platero es pequeño, peludo, suave,
tan blando por fuera que se diría todo de algodón".
Camilo.
Perdoni.
Miri, volia parlar amb vostè perquè...
l'Emilio fa dies que no ve a l'escola i volia saber què passa.
Les vaques donen molta feina.
Ja.
Sap que l'Emilio és el nen que llegeix més bé de l'escola?
El meu fill ha de treballar de veritat
per a no ser un inútil tota la vida.
Miri,
jo entenc que vostè pensi d'aquesta manera,
però li asseguro que és el contrari.
Com més aprengui l'Emilio a l'escola, més opcions tindrà per al seu futur.
Vostè no em deu pas estar dient què és el millor pel meu fill,
oi que no?
Carlos...
Podem parlar del que ha passat a classe amb la Josefina?
M'és igual el que pensi aquella tonta.
El meu pare no em va poder ensenyar a llegir i a escriure.
I el trobes a faltar, oi?
Tinc una idea...
i si jo soc el que t'ensenya a llegir i escriure?
No.
No? Per què no?
Perquè tu no ets el meu pare.
Carlos...
Va. És hora de sopar.
- Bona nit, amor. - Bona nit, mama.
Ens veiem aviat, eh?
Si, i t'ensenyo el pijama nou.
Passa'm a l'àvia.
Àvia!
Ari, quan tornaràs?
NO ho sé encara, mama.
El que estàs fent per l'avi està molt bé, però ja portes una setmana fora.
No ho entens. No ho estic fent només per l'avi.
Per què no li vas preguntar mai res sobre el seu pare?
Ell no volia parlar d'aquella època.
Ni del seu pare, ni de quan era petit.
L'avi no parlava gaire, ja ho saps.
Tot el país és ple de fosses.
A tot arreu es van fer execucions.
Les marques vermelles són les fosses exhumades
i les verdes, les que s'han d'exhumar.
Lourdes, alguna novetat?
Sí. Mira, hem trobat aquest rellotge a la butxaca dels pantalons.
De veritat? Una bona notícia. Molt bé.
Gràcies, Lourdes.
Laura, les fosses, com les heu localitzat?
Doncs a vegades trobem algun document que ens ajuda.
En altres casos és la mateixa gent del lloc que ens ho explica.
Molta gent dels pobles es va veure obligada a cavar aquestes fosses
i llavors a tornar a tapar-les.
- Laura. - Digues.
I quan es tornaran a obrir?
Doncs això no ho sap ningú.
Ara hi ha una mica de voluntat política,
però hem hagut d'esperar més de 70 anys per començar a treballar.
I, com pots veure, encara queda molt per fer.
Perdona'm un moment.
Això és tot el que he trobat de l'Antoni Benaiges.
Moltes gràcies.
Expedient de depuració.
Exacte.
Mira, del 39.
Però, és clar, la seva mort no era oficial.
Així que van prendre declaració a la gent del poble
i es van inventar arguments per poder-lo destituir.
L'alcalde, el capellà rector i els veïns
diuen que la conducta d'aquest mestre era antipatriòtica,
antisocial
i mal vista per tothom.
I no només es van conformar esborrant la seva memòria.
- Antonio. - Sí?
Fins on arriba aquest riu?
EI Pecezorios?
Doncs s'ajunta amb el riu Tirón,
i després aquest s'uneix a un riu més gran, que es diu Ebre,
i al Final tota aquesta aigua arriba al mar.
És bonic?
- El què? - El mar.
El mar? Si és bonic?
És de les coses més boniques que hi ha, Emilio.
Cap de vosaltres ha vist el mar?
No.
- A mi m'han dit que ha de ser molt gran. - I molt profund.
I molt profund.
I la resta, com us imagineu el mar?
És on pesquen tot el lluç.
- | el bacallà. - I els taurons.
Que m'ho ha dit el meu pare!
- I què més en sabeu? - I l'aigua deu ser molt calenta.
- I què més en sabeu? - | l'aigua deu ser molt calenta.
Deu ser molt freda. Més que la del riu.
Escolteu-me.
Voleu escriure tot el que sabeu sobre el mar?
Sí!
Tornem a l'escola i fem un quadern especial sobre el mar?
Sí!
Doncs som-hi.
El meu pare m'ha comprat un vestit nou per anar a missa.
...Ah, sí? ...EI vindrà a veure?
Em temo que no.
El meu pare diu que els que no van a missa acaben a l'infern.
I tu què creus?
Que si no va a missa, no podrà veure el meu vestit nou.
Quan deixaràs de tractar-me de vostè?
- No ho saps? - Ja ho veurem.
Que bonic.
No deixis mai de dibuixar, Josefina. Tens un do amb el dibuix.
- Antonio? - Sí.
El Mar: vist per uns nens que no l'han vist mai.
Aquest quadern
passarà a la història dels quaderns.
Us ha quedat fantàstic. Moltes felicitats a tots, de veritat.
Bravo!
Té.
Us ve de gust anar acabant més quaderns?
- Sí. - Sí?
Us agradaria veure el mar?
Sí!
Doncs vull que ensenyeu aquest quadern a casa
i que els vostres pares el llegeixin.
I que els digueu una cosa molt important:
que aquest estiu el mestre us portarà a veure el mar.
De veritat?
Què passa, Josefina? No t'agrada la idea?
- Ens portaràs a Bilbao? - No.
Us portaré a la meva terra,
a Tarragona. Al meu poble.
Mont-roig del Camp.
Hi anirem en burro?
En burro? No, en burro, no.
En burro no arribaríem mai, Emilio.
Hi anirem en una cosa millor. Anirem en tren.
Però m'heu d'ajudar a convèncer els vostres pares.
M'ajudareu?
Sí!
- SÍ? - SÍ!
Doncs vinga, posem-nos a treballar, que necessitarem molts quaderns.
"Fins aviat, estimat Fill.
Rep una abraçada forta
del teu pare, que no t'oblida mai.
Bernardo".
Carlos...
Mira.
Jo ja sé que tu no ho vols.
D'acord?
Però... si em deixes ensenyar-te'n,
podràs llegir
i contestar les cartes del teu pare.
Perquè estar tancat...
sense veure ningú, sense veure't...,
ha de ser molt dur.
Però si tu li expliques el que fas
i li expliques que estàs bé,
estic segur que s'animarà moltíssim.
Però és que és molt difícil.
Sí, és molt difícil.
Però tens al davant
un dels millors mestres del món i té ganes d'ensenyar-te'n.
Què me'n dius?
Això que sona és un vals.
I es balla així.
Un, dos, tres. Un, dos, tres.
I es balla en parella, així que agafeu una parella cadascú
i a ballar.
Un, dos, tres. Compteu.
Un, dos, tres. Un, dos, tres. Un, dos, tres.
Quin malson que hi hagi milions d'humans
sense el més elemental per viure.
Això passa
perquè els qui no produeixen res
i ho gaudeixen tot
acumulen tanta riquesa
com inferioritat moral.
La voz de la Bureba.
Humanament és incomprensible.
Socialment, intolerable.
Econòmicament,
suïcida i estúpid.
Tant que en saben, de números,
que no van saber albirar
el desequilibri econòmic
del seu sistema capitalista.
Viure hauria de ser una harmonia superior,
estar en tot moment conformes amb nosaltres mateixos
i aspirar a ser millors.
Obrir els ulls no és gens fàcil.
Ni còmode.
Suposa un esforç,
i a vegades un dolor.
Són pocs els que emprenen aquest viatge.
Acariciem una paraula:
llum.
És massa petita aquesta mainada.
Si volen veure el mar, els podem portar nosaltres a Santander.
Sí, és clar, La Josefina pot anar a Santander.
| l'Emilio?
I els altres? Poden anar a veure el mar?
Jo comprenc la vostra preocupació
i també comprenc, i és cert, que els nens no han viatjat,
però els garanteixo que serà un viatge segur.
I l'única despesa consisteix en un bitllet de tren,
perquè jo em faré càrrec de tota la resta.
Però, a veure,
vostè creu que algú deixaria els seus fills ales seves mans?
Els pares són els que han d'exposar les seves preocupacions, no vostè.
- Antonio. - Antonio,
aquests mesos han passat moltes coses.
La falta de respecte ala nostra religió,
la manera tan estranya que té d'ensenyar als alumnes,
els seus articles esquerranosos,
que ens comprometen a tots,
i ara la pensada de portar-los al mar.
Jaime, als nens els fa il-lusió, de veritat.
La Josefina no farà aquest viatge.
No ha dormit mai a fora de casa.
Doncs no se'n parli més.
Senyor Antonio,
li recomano que se centri en el temari. Bona tarda.
Hola, Charo.
Antonio, què et passa?
No entenc la gent d'aquest poble, Charo.
Això és el que em passa.
De veritat que no ho entenc. Tanta por...
El problema el tinc jo.
Els he promès una cosa als nens sense saber si es podia complir.
I ara els decebré a tots.
No tornaran a confiar en mi, Charo.
No diguis burrades. Però com vols que no confiïn en tu?
No hauria d'omplir el cap de cascavells a tots aquests nens.
Però si és que no els omples el cap de cascavells.
Els estàs obrint la ment,
- donant-los il-lusió. - Aquest és el problema.
Justament aquest és el problema.
Antonio.
Tu vols portar la mainada al mar?
És clar que sí.
Doncs així només has de convèncer una persona.
Que divertit!
Escolta, Antonio, per ser català, hi tens traça, amb la jota.
Ha tingut una bona professora.
- I amb un bon vies balla més bé. - Això sempre.
La veritat és que sí.
Ara torno.
...En voleu?
No, gràcies.
- Home, Jaime! - Home, Antonio. Bona tarda.
Em pot posar unes garapinyades?
- Sí. - Sí?
- T'he vist ballar. - Sí.
I què en pensa? Ho faig bé?
Més que escriure.
- Té. - Ja...
- Gràcies. Què val? - Dos rals.
Que bones.
Justament avui he llegit una notícia molt interessant.
Es veu que els mestres que vulguin
ja poden sol-licitar el trasllat a una altra escola.
No vols treballar
més a prop de casa?
Com t'imagines la Josefina
d'aquí a 20 o 30 anys?
No ho sé.
Jo quan soc a l'escola
i veig tots els meus alumnes,
no puc evitar imaginar-me què seran quan siguin grans.
L'Emilio, el fill d'en Camilo, és un nen a qui li encanta llegir
i jo penso que s'acabarà dedicant
a alguna cosa relacionada amb la literatura.
En canvi, amb en Carlos
no ho tinc tan clar.
Diria que a alguna cosa més manual.
Més física, un ofici.
I la Josefina, què creus que farà?
Digue-m'ho tu.
El que li agrada més de tot és dibuixar.
Però té una personalitat tan gran
que podrà aconseguir el que es proposi a la vida.
És una nena fantàstica.
A mi el que em preocupa, Jaime, és que
aquests nens no es puguin imaginar una vida fora d'aquí si no se'ls ensenya.
No vols que surtin d'aquest poble i que vegin que gran que és el món?
Antonio, me n'he d'anar.
Pel que fa als teus articles,
tu no tens ni un dit de ximple, Antonio.
I no és un bon moment per fer-ho.
La proporció àuria
no només es troba en les figures geomètriques,
sinó que també es troba ala natura, com ara en les flors.
Endavant
- El senyor Antonio Benaiges? - Sí.
Em dic Juan Llarena i soc inspector en cap d'Educació.
Encantat.
He vingut alertat
perquè, segons sembla, la seva tasca aquí no està essent satisfactòria.
Em sap greu de sentir-ho, senyor inspector.
Jo li asseguro que en aquesta escola la mainada aprèn i s'hi troba a gust.
És el que vinc a comprovar.
Tu, llegeix això d'aquí.
"Pues sepa vuestra merced
ante todas cosas
que a mí llaman Lázaro de Tormes, hijo de Tomé González
y Antona Pérez, natives de Tejares,
- aldea de Salamanca". - Ja n'hi ha prou.
Tu, surt a la pissarra.
Divideix 48 entre quatre.
Molt bé. Gràcies.
A veure...
Tu, surt a la pissarra a escriure.
Escriu "El caballo es salvaje".
Molt bé.
EL CABALLO ES SALVAJE
- Què és això? - Es una impremta.
La fem servir per fer els nostres quaderns.
Em permet que l'hi mostri?
Sí, és clar. Sí.
Miri.
Els alumnes
escullen els temes
i componen les redaccions,
i jo al final només els ajudo a corregir-les,
i després les votem
i entre tots escollim les redaccions que acabaran formant el quadern definitiu.
Això ho fan els nens?
Sí, és clar. Fins i tot s'organitzen per realitzar les impressions...
Aquests dibuixos els fan amb les gúbies,
maqueten les pàgines... Ah, i això està molt bé. Ja ho veurà.
Això
és que compartim els quaderns amb altres escoles freinetistes.
- Com? - Escoles que comparteixen la mateixa metodologia.
- Ja. - Per exemple, aquesta és d'Osca.
Batec, que es "latido" a Vilafranca del Penedès.
Aquest... és de Mèxic.
- Mèxic? - Sí, de Mèxic.
I aquest és de França.
També en tenim d'Escòcia, l'Argentina...
N'hi ha molts. Així els alumnes
aprenen cultures d'altres països, d'altres gents,
d'altres maneres de fer.
Quedi's els que vulgui. Per a nosaltres serà un honor.
Són els quaderns que fèiem a classe amb el mestre.
Em pensava
que no els tornaria a veure mai més.
Com els has trobat?
He contactat amb la família de l'Antonio.
El mestre els en va enviar alguns exemplars
i per això s'han salvat.
Hi ha més alumnes de l'Antonio amb qui pugui parlar?
Mama.
T'ha vingut a veure una noia.
Diu que és la neta d'un amic teu.
Hola, Josefina.
Soc la neta d'en Carlos Ramírez.
Miri.
Ho veu? És aquest. Aquest és el meu avi, en Carlos,
a Bañuelos de Bureba.
I aquesta és vostè, oi?
A què ve això?
Què vols?
Estic buscant el meu besavi, en Bernardo Ramírez.
El seu pare era l'alcalde, així que crec que em pot ajudar.
Vull que se'n vagi.
El meu avi està malalt.
Només vull trobar el seu pare abans que sigui massa tard.
- Que se'n vagi. - Vull parlar amb vostè.
- Ja l'has sentit. - Serà un moment.
Val més que te'n vagis.
- Estàs bé, mama? - Sí, sí, estic bé.
Hola.
- Bona tarda. - Bona tarda.
Això és per vostè.
I què és?
Una sorpresa.
Una sorpresa?
Moltes gràcies.
De res.
I aquesta cara?
Bé,
doncs amb el permís del pare de la Josefina,
d'aquí uns quants dies tindràs el permís de tots els nens.
I tu què? M'hi acompanyaràs?
M'aniria molt bé tenir un altre adult per controlar la canalla.
Au, fuig, que tinc moltes coses a fer.
Si veiessis el mar...
No saps el que et perds, Charo.
Què et passa?
Antonio.
Potser te n'hauries d'anar d'aquí.
I això d'on baixa?
Baixa de...
Que si ve una guerra, podries tenir problemes.
Però quina guerra, Charo?
Jo t'estic parlant del mar.
No t'han arribat els rumors que corren a Briviesca?
Tu ets una persona a qui tothom coneix.
Estàs assenyalat. Tothom sap el que penses.
El que has escrit.
Charo...
Ningú no sap el que passarà.
D'acord?
Treballa molt.
Sempre diu que els homes han de treballar molt i ser forts.
A vegades s'enfada molt amb mi.
A vegades m'ho mereixo.
D'altres no.
Però sé que ho fa perquè vol que sigui com ell.
I a mi de gran m'agradaria ser com el meu pare.
M'agradaria ser fort.
I treballador...
Sí, Hilaria?
"Doce" va amb ce.
"Doce" va amb ce. Molt ben vist.
Algú més?
- Dionisia. - "Ha", amb hac.
"Ha", amb hac.
Casimiro, digues.
La i de "podia" porta accent.
Molt bé.
És el que em sembla que és?
Nens,
per fi tenim el permís de l'Emilio.
Ben aviat ens n'anirem tots junts a veure el mar.
Bé!
Bon dia.
- Bon dia. - Soc de Briviesca.
Vinc per si voldria fer una foto dels nens de l'escola.
Doncs sí, ja fa temps que vull tenir una fotografia amb els alumnes.
- Perfecte. - Molt bé.
Nens, us n'aneu a casa, us arregleu,
us renteu i torneu aquí, que aquest senyor ens farà una fotografia.
- Vinga, va. - Vinga.
Carlos, va, presumit, baixa.
Molt bé. Va.
Poseu-vos com ens ha dit el fotògraf.
A veure, nens, mireu aquí.
Mireu allà, ala càmera.
Llestos?
Ja.
Ja està.
- Ja està? - Ja està.
- I on és la fotografia? - Ara ens ho ensenyarà.
- Antonio... - Sí?
Què és una fotografia?
Una fotografia...
és la captura d'un instant.
Ara ho entendràs. Ja ho veuràs.
- Puc jugar? - Sí, és clar.
- Antonio... - Sí?
Sap què?
- Què? - Els meus pares em portaran a Burgos
- de vacances aquest estiu. - Ah, sí? Quina sort.
I ens trobaràs a faltar?
- No. - No?
- Gens ni mica. - I em faràs un dibuix de la catedral?
Ja ho veurem.
- Aquí la teniu. - Mira-la.
Ja la tenim. Mireu, mireu!
Mireu!
- Hala! - Que bonica.
- Jo soc aquest! - Jo, aquí!
Que maca.
Mireu que bonica. I mireu.
Només n'hi ha un que hagi sortit amb cara de ruc.
Perdona,
què et dec?
- Una pesseta. - Una pesseta?
Mira.
- Perfecte. Gràcies. - A vostè.
Encantat.
Nens,
Ja falta poc perla nostra excursió.
Però abans us volia dir
que ha estat un autèntic plaer
compartir aquest curs amb tots vosaltres
i us volia donar les gràcies
perquè realment jo he estat lluny de casa meva
i hi ha hagut moments en què m'he sentit sol.
I m'heu acollit molt bé.
I bé, que...
que trobaré molt a faltar les nostres classes.
Eh!
Laura!
Us en aneu?
Ja hem acabat.
No m'has avisat.
T'he estat trucant i no me l'agafaves.
Ara cal esperar uns mesos
fins que analitzem l'ADN de tots els ossos
i els comparem amb les mostres.
Ariadna, estàs bé?
- Vols prendre alguna cosa i xerrem? - No.
Sé que és fàcil de dir,
però...
no perdis l'esperança.
D'esperança, en tinc. El que no tinc és temps.
Estarem en contacte, Ariadna.
Ariadna?
La meva mare m'ha demanat que t'entregui aquests papers.
Són documents del seu pare,
l'alcalde de Bañuelos.
VISIT REPORT
MINISTRY OF AGRICULTURE
A ella li feia por trair la seva memòria.
Però després...
m'ha demanat que te'ls doni.
Espero que t'ajudin a trobar el teu besavi.
Encarna.
Dona-li les gràcies a la Josefina, si et plau.
Hi ha anotacions de la seva col·laboració amb els militars.
En Jaime era l'alcalde.
Tant si era d'un bàndol com de l'altre,
no tindria cap més opció que col·laborar.
Que estrany...
Ni una paraula sobre l'Antonio.
Mira això.
Aquí hi ha el meu besavi.
Se'l van emportar a Burgos.
Clar.
Per això no el trobaves.
Què passa?
Són bones notícies.
Tenim una pista nova.
Estic perdent el temps.
Ajudar el teu avi no és perdre el temps.
No l'estic ajudant.
No el trobaré.
Ariadna...
Aquells anys van ser terribles.
Va morir molta gent.
I als vius...
ens van imposar el silenci.
No deixis de buscar.
Carlos.
Carlos!
- On és l'Antonio? - No ho sé.
No ha passat la nit aquí?
Què passa?
Au, Vine amb mi, Fill.
- Estarà bé l'Antonio? - Això espero.
19 DE JULIOL DE 1936
A partir d'aquest moment,
l'exèrcit agafa el control d'aquest poble i de tota la província.
Col·laboreu i no tindreu problemes,
perquè això és el que els passa
als traïdors de la pàtria.
Aquest home és un roig, un ateu i un enemic d'Espanya.
Mireu-lo.
Mireu-lo bé.
Que us serveixi d'exemple.
Vostè coneix el català aquest, Antonio no sé quines hòsties?
És el mestre de l'escola.
I pot confirmar que és un roig i un enemic de la pàtria?
Així és.
Aquell d'allà és el teu mestre?
Sí.
I què us ensenyava a l'escola?
M'han dit que fèieu uns quaderns.
Vull que tots aneu a les vostres cases i porteu qualsevol llibre o quadern
relacionat amb aquest mestre comunista. Arrieu!
La caixa.
Anem.
Va, que no tenim tot el dia.
Va!
Que no me n'assabenti, que guardeu alguna cosa.
O ja sabeu el que us espera.
Vinga!
Mira la teva merda d'impremta.
Aquest és el preu que paguen
els que volen pervertir Espanya.
Queda clar?
¡Arriba España!
¡Arriba!
Para aquí.
Vinga, cap a Briviesca.
Eh.
Antonio.
Antonio, soc en Rodríguez.
Ja està, tranquil.
Mira.
Una mica d'aigua.
Beu.
A poc a poc.
Antonio, mira.
Ell és en Bernardo.
El pare d'en Carlos.
Gràcies per cuidar el meu fill.
Mira.
Va, tranquil.
- Vinga, marxem! - No, no, no, no, no!
- No té forces. - Aparta't.
No es pot moure.
Si us plau!
Ara què passa?
Ari...
L'avi ha tingut un altre ictus.
Està bé?
Ara una mica millor.
Però ja gairebé no reacciona a res.
Ari, si us plau,
per què no ho deixes córrer i tornes a casa?
Et necessitem aquí, amb nosaltres...
Mama!
T'he trobat a faltar.
Jo també. Molt.
A què jugues?
Ala xarranca.
Doncs va, ves.
Avi.
Papa.
Papa, l'Ari ha tornat.
Mira, avi.
Aquest ets tu.
Avi, et llegiré una cosa.
El Mar: visió d'uns nens que no l'han vist mai.
"El mar.
Visió d'uns nens que no l'han vist mai.
El mar deu ser molt ample i molt gran.
Però, sobretot, profund...
Hi passen els vaixells.
Ala riba hi deu haver sorra.
La gent s'hi deu ficar per nedar.
Hi deu haver alguna caseta per eixugar-se quan tornen de banyar-se.
Josefina Zamero.
"El mar és molt gran".
I per passar a l'altre poble
s'ha de passar en vaixell,
i m'imagino que a vegades hi deus estar més d'una hora.
El mar deu ser molt clar
perquè, si no, és una burrada que s'hi vulguin banyar.
Emilio Martínez.
"Al mar
hi deu haver més aigua que tota la terra que jo he vist".
L'aigua deu ser més calenta que la dels rius.
I deu ser molt salada.
AI mar pesquen el lluç i el bacallà.
I tota mena de peixos.
Jo no he vist mai el mar.
"El mestre ha dit...
que ens portarà a veure'l".
CARLOS RAMÍREZ
A les fosses comunes de La Pedraja es van trobar les restes de 135 cossos.
Cap d'elles no eren les restes d'Antonio Benaiges, que continua desaparegut.
El 2015, el poble de Bañuelos de Bureba va fundar l'associació
"Escuela Antonio Benaiges" per difondre la seva memòria i llegat.
Fins ara, a Espanya, s'han exhumat les restes de 12.000 persones.
S'estima que milers encara estan per trobar.
Els seus familiars continuen buscant.
Tot el meu agraïment a...
Miguel Ángel Martínez Movilla,
per la seva lluita per l'exhumació de les fosses comunes de La Pedraja
Sergi Bernal, per investigar i compartir la història d'Antonio Benaiges
José Antonio Abella, per tota la seva ajuda durant el procés de documentació de la pel·lícula
L'Associació Adeco Bureba, per la seva col·laboració durant el rodatge
L'Associació Escuela Benaiges, per mantenir viva la memòria del mestre
La família d'Antoni Benaiges