СЕРІАЛ NETFLIX
Коли мама хворіла, я намагалася щось приготувати.
Але вона завжди казала: «Ні. Краще йди вчися».
Вона не хотіла, щоб я робила хатню роботу.
Я мала стати не домогосподаркою, а доктором.
Ну, очевидно, не таким доктором.
Я заручилася в 36, і він хотів, щоб у нас була родина,
але потім його запросили на роботу в Мічигані.
Ми хотіли домовитися про контракт для подружжя, але…
Мені запропонували трирічний контракт лектора.
Чотири-п'ять груп за дуже смішні гроші.
Ми намагалися підтримувати стосунки на відстані, але…
Коли він сказав, що зустрів іншу,
я навіть не…
Я просто поховала себе в роботі, і дуже скоро
штук шість дослідницьких університетів благали, щоб я пішла до них.
Але в Пемброку мені запропонували…
Усе, що я хотіла,
тому я залишилася.
Тепер я боюся з'являтися в кампусі.
ЗАВКАФЕДРИ АНГЛІЙСЬКОЇ ЗМУШУЄ КОЛЬОРОВИХ СТУДЕНТІВ МОВЧАТИ
Ви колись були на обкладинці газети
через шкоду, заподіяну великій групі людей?
Це ніби Пол Пот, Сталін і я. Це…
Так, у нас уже майже вийшов час.
А зважаючи на те, що це сеанс вашої доньки,
я би зайнялася нею, якщо ви не проти.
Звісно.
Хочеш?
А що це?
Отрута.
Гаразд.
Хіба це не чудово, сонечку?
Чекай, що?
Я не хочу, щоб Хабі йшов зі мною.
Чому? Він нарядився.
Чу-Чу!
Ти можеш залишитися на хвилинку?
Ні, не можу.
Ось, люба.
Тримай… Хай щастить із презентацією.
Це вона.
Є декілька цитат, наприклад оця від Одрі Лорд,
які відомі настільки, що припускається, що ми їх розуміємо.
Але мені цікаво почути, чи вас якось здивувало читання самого есе.
Ви такі мовчазні.
А як ви відноситеся до цієї ідеї?
Я хочу почути ваші варіанти. Давайте, хто хоче?
Ну, університет — це бастіон переваги білих,
тобто дім майстра. А те, що ти вивчаєш або викладаєш —
це інструменти майстра.
Деякі жінки в академії прикидаються союзниками,
але насправді не роблять те, що мають.
Вони беруть пару чорних жінок у колектив чи план лекцій,
пишаються цим і думають, цього досить.
Недостатньо просто всунути пару кольорових людей.
Точно.
Ну, пан чи пропав.
Гей, слухай. Ти нікому нічого не винна.
-Ти не братимеш полонених, так? -Так!
Ти тигриця! Йди туди! Давай!
Давай!
О чорт!
-О боже. -Давай сюди, тигрице.
Перепрошую, я шукала відділ етики та дотримання норм.
Це тут. Нас об'єднали з відділом дискримінації.
Але…
А де інший координатор?
Тут лише я. Тепер це відділок з однієї людини.
Ви знову щодо свого кабінету?
Я починала тут як асистентка кафедри 32 роки тому.
Мені запропонували 26 тисяч доларів.
Але я дізналася, що Джон Макхейл,
який почав працювати того ж року, і досі тут працює,
отримував на 16 тисяч більше.
Я хотіла щось сказати,
але не хотіла, щоб це була я.
Я написала книгу про Чосера,
перший феміністичний матеріал про «Розповідь Батської ткалі».
Але коли кафедрі
потрібен був доброволець-організатор, кажуть: «Давайте, це буде Джоан».
Або коли потрібно організувати щорічну вечірку:
«Джоан не проти, вона любить вечірки».
Це вже добре відомий факт, що обслуговування кафедри
здебільшого лягає на плечі жінок.
Я…
Я не закінчила своє дослідження, і так і не стала старшим викладачем.
Скажу вам так.
Це остання крапля. Я не сидітиму й не…
На який результат ви сподіваєтеся?
Майже нікого не лишилося, хто працював у Пемброку у 80-х,
і хто міг би за це відповісти.
І… У нас є архіви, але я не впевнена, чи вони…
Я хочу, щоб хтось усвідомив, що трапилося.
Я це усвідомлюю.
Це було цілком незаконно.
Хтось окрім вас.
Ви говорили про це із завкафедри?
Я це зроблю.
Молодець, дівчинко!
Зараз?
Якщо ви висунете вотум недовіри,
це посилить відчуття, що на кафедрі безлад.
Це все через неї.
Навряд чи все можна звалити на неї.
-Гадаю, ви це бачили? -Так.
Студенти бойкотують кафедру англійської мови.
У такій ситуації здатність нашої навчальної установи працювати…
Погляньте туди.
Вони не ходять на лекції, бо протестують.
Протести — це попередження для системи.
Попередження, що Чі-Юн потрібно замінити.
-Нема кому реєструватися. -Я не вчитиму новачків!
Після слухання про звільнення
Чі-Юн має порекомендувати проректору звільнити Білла,
що змінить сприйняття,
що в кафедри недостатньо міцна позиція.
Це стане в пригоді.
Ми просто зачекаємо й подивимось, як вранці пройде слухання Білла.
І що би ви не робили,
вам краще мати підтримку всієї кафедри.
У них є один важливий аргумент.
Ви — скандальна особа. Ніхто не хоче за вас заступатися,
ніхто не хоче вас підтримувати.
Я працював там 25 років, у мене є підтримка.
Завкафедри, наприклад, на моєму боці.
Це вона вам надіслала?
Це формальність.
Слухайте, сядьте, будь ласка. Просто розслабтеся.
Якщо я візьму компенсацію, цим я погоджуся, що неправий.
Ваша дочка — першокурсник у Колумбії?
-Першокурсниця. -Першокурсниця.
Ви можете собі це дозволити без зарплатні?
Без зарплатні не зможу.
Я допоможу вам отримати належне.
Купите квартиру в Нью-Йорку.
Як щодо іншого міста? Де б ви хотіли побувати?
Я б подивився будиночок Гітлера в горах.
Буду з вами чесною, професоре Добсон.
І робіть із цим, що хочете.
Ваша здатність заробляти собі на життя під загрозою.
Зважаючи на його контракт, можна застосувати такі пункти.
«Непокірність, аморальність, нездатність працювати в команді,
неетична поведінка, поведінка, невідповідна статусу».
Нездатність працювати в команді? Дуже туманно.
-Ось, як можна це обіграти. -Обіграти?
Ви зачитаєте свідчення студентів щодо того, що трапилося…
Це ж має робити декан.
Краще, якщо декан Ларсон, який буде головою слухання,
не представлятиме доказів.
-Ви зібрали скарги студентів? -Я їх ще не надрукувала.
Скільки їх там?
Дуже багато.
Але ще є декілька позитивних відгуків про Білла
від студентів, на яких сильно вплинуло його навчання.
Це…
Це перетворилося на…
Серйозну шкоду репутації.
І не лише для Пемброка, але й для вас особисто.
Тому зараз ми готуємо текст,
який допоможе вам повернути довіру своїх студентів.
Тому що наразі це виглядає так, ніби ви захищаєте свого хлопця,
який марширував на лекції, як нацист.
Ти бачила Джоан?
-Так, у кімнаті відпочинку з усіма. -Ким «усіма»?
Ренц, Макхейл, Яс. У них там збори.
Збори? Там уся кафедра?
Чі-Юн, телефонували з «Нью-Йорк Таймз».
-Щодо Білла? -Ні, щодо тебе.
Хочуть узяти інтерв'ю щодо твоєї заборони.
-Що? -Обкладинка «Дейлі»?
-Твоя заборона… -Припини називати це забороною!
Чекай. Ні. Кажи скільки захочеш.
Дякую. Якщо побачиш Джоан, скажеш, що я її шукала?
Ага. Скажу.
Я знаю, що ви не хотіли, щоб усе так вийшло.
Ти не винна.
Я не мала цього казати.
Я написала заяву в підтримку Білла. Хотіла віддати її вам перед слуханням.
Віддай її комітету, добре?
-Я гадала, що комітет — це ви. -Просто… віддай декану.
Комусь… окрім мене.
Як щодо професора Беррона?
Тобто?
Може, обереш його куратором для дисертації?
У першому семестрі я відправляла йому роботу, щоб отримати відгук.
Він не відповів.
Я з ним поговорю.
Ви намагаєтеся мене врятувати.
Такі вже часи.
А хто врятує вас?
Що трапилося, люба?
Гей.
Не плач перед нею.
Це її злякає.
Мені не страшно.
Вона розуміє.
Привіт.
Ні. Вибач, не можна. Це буде порушенням…
Я довго на це наважувалася, тому…
Але… Чекай… Зажди.
Не сідай там.
Не знімай куртку. Чекай.
Одну секунду. Господи.
Гаразд. Коли будеш іти, виходь через чорний хід.
Ні, буде схоже, що ти так і не пішла.
Я лише хотіла вас запитати, і я хочу правду.
Якщо відповідь «ні», я… не ображуся.
Гаразд. Я вже старий і в батьки тобі годжуся.
І що б ти до мене не відчувала, це не…
-Ти відчуваєш це не до мене. -Чекайте.
Гадаєте, я прийшла вас трахнути?
-Ні. -Бо без образ…
Так, ні.
-Це… Ага. -Ага.
Це ніби божевільна комедія помилок.
Ага. Потім я згадуватиму цей момент і сміятимусь.
Так, добре. Тобто ви досі…
Ви досі працюєте з тим видавництвом? «Нью-Прес».
Я хотіла спитати, чи ви прочитаєте мій перший роман.
Я їм його відправлю.
І не знаю, чи вони ще співпрацюють з вами через усе це.
-Але… -Коли це… Це сьогоднішня?
Не знаю. Вчорашня?
-Боже. -Весь твітер у цьому.
-Я маю йти. -Я просто…
Можна я просто залишу це тут? Книгу.
Вона легко читається. Прочитаєте на раз.
-Я б хотіла почути ваші зауваження. -Що завгодно.
Якщо хтось питатиме, ми не трахалися, гаразд?
Обережно.
-Білле! -Привіт.
Що сталося? Ти знову виросла?
-Залишишся на вечерю? -Іди в дім. Швидко.
-Ти мною не командуєш. -Командую.
Я теж їй весь час це кажу, але, на жаль, вона таки командує.
-Він може залишитися на вечерю? -Ні.
Ти викидаєш із життя все хороше!
Не дивно, що ніхто на тобі не одружився!
Гей.
Я бачив «Дейлі». Ти в порядку?
Я — обличчя тоталітаризму в кампусі.
Не питай «Що нового?».
Мене назвали Гітлером,
тому навряд чи це ти обличчя тоталітаризму.
Ти виграв.
Я розумію, що ти просто хотіла грати за правилами.
Ти живий доказ, що цей світ ще не з'їхав з глузду.
-Я не можу з тобою розмовляти. -Будь ласка. Дай закінчити.
Я був у юриста. У неї є цілий план,
як мені отримати компенсацію. Якщо мене звільнять, я подам позов.
Я уявив собі це.
Я можу поїхати в Париж і писати чудові книжки.
-Це повне кліше. -Але там не буде тебе.
А потім я подумав: «А чому»?
Не кажи, що хочеш лишитися після всього цього лайна.
Я не можу просто втекти.
У мене тут усе. Тато, Чу-Чу…
Ми можемо поїхати як родина.
Я люблю вчити.
Я знаю. Знаю, що любиш.
Ти для цього народилася.
Але існують інші універи, і вони за тебе битимуться.
Байдуже, Париж чи Піорія…
Я поїду з тобою.
Куди завгодно.
Боже. Я так довго на це чекав.
Я маю тебе звільнити.
Тобто я маю рекомендувати проректору та опікунській раді
звільнити тебе.
У мене ж завтра слухання?
Вони всі проти тебе.
Вирок уже винесено.
Але…
Коли ти збиралася мені сказати?
Ти не відповідав на дзвінки.
Ти їм допомагаєш?
Що ти… Що ти маєш на увазі?
Ти представлятимеш свідчення проти мене?
Мої студенти накинулися на мене.
Мене вважають співучасницею.
А не насрати, ким тебе вважають?
Як щодо допомогти мені та вчинити правильно?
Я висів на волосині цілий рік, і зараз ти…
Ти це зробив.
Ти ігнорував усі мої поради як це припинити,
але ти й далі закопуєшся, доки не поховаєш нас обох.
А тепер ти звинувачуєш мене, що я тобі не допомагаю?
Я люблю Шерон і сумую за нею,
і якби вона бачила, як ти використовуєш її смерть
для виправдовування всього лайна, яким ти псуєш собі життя,
їй було б за тебе соромно.
Не думав, що ти будеш на побігеньках у декана.
Навіть якщо ти не розмовлятимеш зі мною, я розмовлятиму з тобою, тож…
Я люблю тебе.
На добраніч.
Чому ти доктор?
Тому що…
Я хотіла читати романи та вірші стільки, скільки зможу.
Чому?
Щоб зрозуміти, про що вони.
Але чому ти доктор?
Ти ж нікому не допомагаєш.
Ні нацистам у Пемброку!
ТВІЙ ХІД, ПЕМБРОК
ПЕМБРОК — СПІВУЧАСНИКИ
Це слухання щодо звільнення професора Білла Добсона.
Ми зібралися, щоб визначити, чи ваша поведінка
є невідповідною вашому статусу
згідно з правилами факультету.
Перш ніж перейти до цього, хочемо дати вам можливість висловитися.
Дати шанс представити докази, що оскаржують підстави для звільнення.
Добре.
Наці геть!
Не зачитаєте?
Там забагато. Тобто…
Це не спростування.
Не хочете щось сказати?
Вранці я думав…
щоб викладати англійську…
потрібно любити ці історії,
літературу.
І все, що ти робиш —
це завжди намагаєшся побачити речі очима іншої людини.
Намагаєшся встати на її місце.
І…
коли ти опиняєшся в центрі історії, ти в стані можливості,
на відміну від чогось типу стану гнітючості
реального життя.
Текст — це жива річ,
це танок, безперервна бесіда, яку ти з ним ведеш.
Іноді тобі настільки подобається вірш, що ти…
Щоразу, коли його читаєш,
дізнаєшся щось нове і відчуваєш, що він тебе змінює.
Це дуже складні, але чесні стосунки.
Добре.
Дякуємо за лекцію, професоре Добсон.
-Чі-Юн, не могли би ви… -Чекайте, це…
Що ми робимо?
Ну…
Його звільнення не змінить нашої культури.
Коли ви востаннє вели лекцію?
Чі-Юн…
Або самі розмовляли зі студентами?
Не роби цього.
Не треба рятувати мою репутацію.
Чі-Юн, будь ласка.
Оці люди?
Вони наші студенти.
Наша робота…
не дурити їх, не керувати ними, не намагатися вишикувати їх.
Наша робота — дати їм притулок від усього цього лайна, бути з ними чесними.
Ні. Чому вони мають нам довіряти? Цей світ палає.
А ми сидимо тут і думаємо про пожертви?
Про наше місце в рейтингу?
Якщо ви думаєте, що Білл — нацист, тоді звільніть його.
А як думаєте, що позбувшись його,
ви припините оце…
вони це помітять.
Як гадаєте, що буде, якщо після його звільнення нічого не зміниться?
Ну…
Згідно з правилами кафедри, учасники мають бути неупередженими…
а я — ні.
Тому це несправедлива процедура.
Кажуть, ти влаштувала виставу.
А що там Білл?
-Він пішов. -А ти?
Вони вирішили, що задля репутації було б краще мене усунути,
але не хочуть отримати ще один позов,
тому ви поки застрягли зі мною.
Можете не вітати.
Гаразд. Питання на розгляд щодо керівництва.
-Це про… -Це й від Джоан також.
-Слухаю. -Ми не зобов'язані починати першими.
Краще розглянемо зараз.
Чі-Юн, ми дуже цінуємо твоє прагнення
встати за штурвал та скерувати збите з курсу судно — цю кафедру.
О, метафори про кораблі.
Але ми дійшли висновку, що ти не найкращий керівник.
На кону наш предмет, як у рамках університету,
так і в рамках усієї культури.
У нас уже немає часу на помилки.
Ми оголошуємо вотум недовіри професору Кім як завкафедри.
Хто за?
Згідно з правилами кафедри, завкафедри не знімають підняттям рук.
Кожен має висловитися.
Коли в тебе нема контракту, читаєш правила.
Очевидно, я за.
Макхейл?
Як щодо тебе, Джиме?
Я проти.
Я за.
Джоан, твоя черга.
Я потім скажу.
-Ми це робимо, бо ти запропонувала. -І я сумніваюся. Ясно?
Це ж ти в підвалі.
Ні, я не можу.
Неймовірно.
-Я з Ренцом. -Ні.
-Так. -Ні.
Так.
Тобто шість «за» та п'ять «проти».
Це було дуже близько.
Хочу подякувати Чі-Юн за її роботу
і запропонувати себе на роль тимчасового завкафа.
Дідька лисого. Я голосую за Джоан.
Це не робота, а лайно, зате дають кабінет. Хто за те, щоб Джоан була завкафом?
«“Надія” — щось пернате
На сідалі в душі
Співає пісеньку без слів
Всі дні і ночі всі.
Я чула звук цей на морях
І там, де льоду край
Та не сказав ніколи птах
Себе — хоч крихту дай».
Тож, як гадаєте…
Як гадаєте, що вона має на увазі, коли каже,
що надія не просить дати хоч крихту себе?
Це дивний вираз, так?
І чому надія — це щось пернате?
Це щось легке, мов птах.
Добре.
Чому вона описує спів як «пісеньку без слів»?
Може, тому що надія для всіх виглядає по-різному.
Ні, я не можу…
«…і в яких не можемо жити».
«Любов починається і закінчується не так, як ми думаємо».
«Любов — це бій».
Для цього немає точних слів…
лише мелодія.
Або навіть ритм,
знак життя.
Д-Р ДЖОАН ХЕМБЛІНГ, ЗАВІДУЮЧА КАФЕДРА АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ
Вона — те, що треба.
Ви не пошкодуєте, обіцяю.
Чому в неї так багато тире?
Це чудове запитання.
Це ніби між словами щось є,
про що вона не каже або не може передати словами.
ВИБАЧ, ЩО ПІЗНО Я ПОКАЗАВ ЦЕ РЕДАКТОРУ
ВОНА ХОЧЕ ПОГОВОРИТИ — БІЛЛ
Насправді, ці тире та пробіли
майже сто років були предметом суперечок.
Але… як ви гадаєте?
ВІТАЮ. З ЛЮБОВ'Ю, ЧІ-ЮН
ГОЛОВНИЙ ХРІН УСЯКОЇ ХРІНОВОЇ ХРІНІ
Ган бей.
Чудово виглядаєш. Спокійна.
Тобі личить не бути завкафом.
Тут забагато засранців-підлеглих.
Дивно бути в кампусі?
Трохи.
То ж ти тепер страшенно чи непристойно багатий?
-А що більше? -Думаю, страшенно.
Ані те, ані інше.
Я відмовився від компенсації і хочу повернути собі роботу.
-Ти розумієш, які в тебе шанси? -Жахливі.
-А тобі це по кишені? -Ні.
Погоджуся на компенсацію — мене не візьме жоден коледж.
А я хочу викладати.
Де ти візьмеш гроші?
Моїх накопичень вистачить десь до п'ятниці.
А потім знайду роботу.
Ну, мені потрібна няня.
А що трапилося з останньою?
Чу-Чу зламала її телефон та відправила всім її контактам щось не…
Щось непристойне.
-Вибач. -Припини.
Схоже, Чу-Чу — справжній кошмар.
Вибач.
Ти б із нею упорався.
-Я тобі не по кишені. -Плачу 12 баксів на годину.
-Згода. -Ти не вмієш торгуватися.
-Що? П'ятнадцять? -Ні, уже пізно.
-Пізно. -Пізно?
-Пізно. -Давай на 6 секунд назад.
Ні, я вже заморозила 12.
-Це твоя… -Заморозила?
Це твоя ціна.
-Господи! -Працюватимеш за 12.
Переклад субтитрів: Катерина Волобуєва