SERIÁL NETFLIX
Když máma onemocněla, snažila jsem se pomáhat s vařením.
Ona mě ale vždycky odmítla a řekla, ať se jdu učit.
Nechtěla, abych dělala domácí práce.
Nechtěla ze mě mít hospodyňku, ale doktorku.
Samozřejmě ne takovouhle doktorku.
Zasnoubila jsem se ve 36 a on chtěl založit rodinu,
ale pak mu nabídli práci v Michiganu.
Zkusil vyjednat smlouvu i pro mě, ale…
nabídli mi na tři roky post asistentky.
Práce na plný úvazek za almužnu.
Zkoušeli jsme vztah na dálku, ale…
Když mi řekl, že si našel jinou…
vůbec mě to…
Zasvětila jsem život jenom práci
a zanedlouho se o mě přetahovalo hned šest prestižních univerzit.
Ovšem podmínky Pembroku byly…
Dali mi vše, co jsem chtěla.
Tak jsem tam zůstala.
Teď se bojím chodit po kampusu.
VEDOUCÍ KATEDRY ANGLISTIKY UMLČUJE NEBĚLOŠSKOU STUDENTKU
Skončila jste někdy na titulní straně,
protože jste ublížila velké skupině lidí?
Jako by mě řadili vedle Pol Pota a Stalina. Je to…
Už nám skoro došel čas.
A jsme tu kvůli vaší dceři,
takže se s dovolením budu věnovat jí.
Samozřejmě.
Dáte si?
Co to je?
Jed.
Tak jo.
Těšíš se, zlatíčko?
Copak?
Vlastně nechci, aby se mnou Habi šel.
Proč? Vždyť se na to i oblékl.
Ju Ju!
Nemůžeš zůstat aspoň na chvilku?
Ne, nemůžu.
Tumáš.
Ať se ti ta prezentace vydaří!
To je ona.
Existují citáty jako tenhle od Audre Lordeové,
které jsou tak známé, že se nám jejich význam zdá jasný.
Zajímalo by mě ale, jestli vás ta esej, ze které pochází, nějak překvapila.
Jste jako myšky.
Co si o tom myslíte vy?
Chci slyšet váš názor. No tak.
No, univerzita je bašta bělošské nadřazenosti,
a zároveň tedy pánův dům. Takže cokoliv se tu učí,
jsou pánovy nástroje.
Některé akademičky jen předstírají, že nám pomáhají,
ale ve skutečnosti se nesnaží.
Procpou pár černošek na konference a do seznamu četby,
hezky se za to pochválí a víc nic.
Jenom přidat pár nebělochů vážně nestačí.
Přesně.
No, za pokus nic nedám.
Poslouchejte mě. Nejste ničí poskok.
- Jste nelítostná! - Jo!
Jste tygřice! No tak, ukažte se!
Pořádně!
A sakra!
- Panebože. - Na nohy, tygřice.
Promiňte, hledám etické oddělení.
Jste tu správně. Sloučili nás s protidiskriminačním.
Ale…
Kde máte kolegu?
Nechali to všechno jenom na mně.
Pořád řešíte tu kancelář?
Před 32 lety jsem tu začínala jako odborná asistentka.
Nabídli mi 26 000 dolarů ročně.
Zjistila jsem ale, že John McHale,
který nastoupil ten samý rok a pořád tady je,
dostal 16 000 navíc.
Zvažovala jsem, že na to upozorním,
ale nechtěla jsem dělat vlny.
Napsala jsem knihu o Chaucerovi,
která obsahuje první feministickou analýzu „Povídky ženy z Bathu“.
Když ale do výboru potřebovali zástupce katedry,
hodili to na mě.
Nebo když potřebovali zorganizovat večírek,
měla jsem to na krku zase já.
To, že tohle zařizování spadá neúměrně víc na ženy,
je dobře zdokumentovaný fakt.
Já…
Vzdala jsem se svého výzkumu a nikdy se nepokusila získat profesuru.
Něco vám ale řeknu.
Tohle je poslední kapka. Nebudu jen tak sedět…
Co si od toho slibujete?
Nikdo z těch, kdo za to v 80. letech mohli,
už na Pembroku nepracuje.
Máme i starší záznamy, ale nejsem si jistá, že i tak staré…
Chci, aby to někdo vzal na vědomí.
Já to na vědomí beru.
Zní to naprosto nelegálně.
Někdo jiný než vy.
Mluvila jste s vedoucí katedry?
Jdu do toho.
Tak se mi to líbí.
Teď?
Hlasování o nedůvěře by jen potvrdilo, že máte na katedře chaos.
Což s ní máme.
Celé to na ni svést nemůžeme.
- Viděl jsi tohle? - Jo.
Studenti chtějí bojkotovat anglistiku.
Naše schopnost fungovat jako vzdělávací instituce je teď…
Podívej se ven.
Místo výuky radši protestují.
Protesty upozorňují na nějaký problém.
A ten problém je Ji-Yoonino vedení.
- Přijdeme o studenty. - Já prváky učit nehodlám!
Po tom jednání
Ji-Yoon proděkanovi doporučí, aby Billa propustil,
čímž dokáže, že katedra tuhle záležitost bere vážně.
Zhoršuje se to.
Počkáme a uvidíme, jak ráno dopadne to Billovo řízení.
A pokud něco plánujete, měli byste si získat podporu celé katedry.
Jedna věc jim hraje do karet.
Je z vás kontroverzní osobnost.
Za kontroverzní osobnost se nikdo nepostaví.
To jsem už 25 let a podpory mám dost.
Vedoucí katedry se za mě postaví.
Ta, co vám poslala tohle?
To je jen formalita.
Posaďte se, prosím. V klidu to probereme.
Když přistoupím na vyrovnání, přiznám tím svoji chybu.
Vaše dcera je prvák na Kolumbijské?
- Prvačka. - Je v prváku.
Utáhl byste to její studium bez platu?
Neutáhnu ho ani s platem.
Zajistím vám vše, co vám dluží.
Můžete mít byteček v New Yorku.
Co byste řekl na změnu města? Kam byste se chtěl podívat?
Hodně mě zaujalo Hitlerovo horské sídlo.
Budu k vám naprosto upřímná, doktore Dobsone.
Přeberte si to, jak chcete.
Váš zdroj obživy je ohrožen.
Vzhledem k tomu, že má definitivu, pro nás platí tohle.
„Neposlušnost, nemravnost, nedostatek kolegiality,
neetické a/nebo nevhodné chování.“
Ta kolegialita je hodně vágní.
- Co to zahrát takhle? - Zahrát?
Vy přečtete čestné prohlášení studenta o tom, co se…
To by měl udělat děkan.
Bylo by lepší, kdyby děkan, který řízení povede,
zároveň nemusel předkládat důkazy.
- Máte ty stížnosti studentů? - Ještě jsem je nevytiskla.
Kolik jich je?
Hodně.
Obdržela jsem ale i hodně kladných vyjádření od studentů,
na které měla Billova výuka pozitivní dopad.
Tohle…
Stala se z toho…
velice vážná situace.
Jde tu nejen o pověst Pembroku, ale i o tu tvoji.
Snažíme se to prezentovat tak,
aby sis mohla udobřit své studenty a získat zpátky jejich důvěru.
Teď to totiž vypadá, že bráníš svého přítele,
co po posluchárně mašíroval parádním krokem.
Neviděla jsi Joan?
- Byla s ostatními v hale. - S ostatními?
S Rentzem, McHalem a Yaz. Měli nějakou schůzku.
Schůzku? Byli tam všichni?
Zrovna ti volal někdo z New York Times.
- Ohledně Billa? - Ne, ohledně tebe.
Chtějí s tebou udělat rozhovor o tom umlčování.
- Cože? - Jak o tom psali v našem deníku.
- O tom umlčování… - Přestaň mluvit o umlčování!
Počkej. Ne. Říkej si, co chceš.
Díky. Řekneš Joan, že ji hledám, pokud ji uvidíš?
Spolehni se.
Já vím, že jste to tak nemyslela.
Nemůžeš za to.
Neměla jsem to říkat.
Sepsala jsem prohlášení o podpoře Billa.
Chtěla jsem vám ho předat.
Dej to přímo komisi, ano?
- Myslela jsem, že k ní patříte. - Přímo děkanovi.
Komukoliv, jen ne mně.
Co říkáš na doktora Barrona?
Co s ním?
Nevadilo by ti mít ho jako školitele?
V prvním semestru jsem mu poslala článek ke zhodnocení.
Nikdy mi neodpověděl.
Promluvím s ním.
Připravujete mi pojistku.
Asi je načase.
Vy nějakou máte?
Copak se děje?
No tak.
Nebreč před ní.
Jen ji to vyděsí.
Já se nebojím.
Ona rozumí.
Zdravím.
Ne, promiň. Dovnitř fakt ne…
Chtělo to hodně odhodlání, takže…
Ale… Počkej chvíli.
Nesedej si.
Nesvlékej se. Zadrž.
Dej mi vteřinku. Ježiši.
Až budeš odcházet, půjdeš zadním vchodem.
Ne, to by vypadalo, že jsi neodešla.
Chci se vás jen na něco zeptat. Buďte upřímný.
Pokud řeknete „ne“, pochopím to.
Poslyš. Jsem dost starý na to, abych byl tvůj otec.
Ať už si myslíš, že ke mně cítíš cokoliv, není to…
- Nejsou to opravdové city. - Počkat.
Vy myslíte, že vás chci ojet?
- Ne. - Bez urážky, ale…
Jasně že ne.
- To bylo trochu… Jo. - To teda.
Tohle je šílená tragikomedie.
Jo, jednou se tomu budu hodně smát.
Přesně. Pořád…
Pořád vydáváte u The New Press?
Říkala jsem si, jestli byste si nepřečetl moji knihu.
Chci jim to poslat.
Nevím ale, jestli s vámi nerozvázali spolupráci.
- Ale… - Kdy to… To je ze dneška?
Nevím. Možná ze včerejška?
- Ježiši. - Řeší se to na Twitteru.
- Musím jít. - Takže…
Mám vám to tu nechat? Tu knihu?
Je krátká, přečtete ji hned.
- Chtěla bych slyšet váš názor. - Klidně.
Hlavně lidem řekni, že jsme nemrdali, jasný?
Opatrně.
- Bille! - Nazdárek.
Že jsi zase povyrostla?
- Zůstaneš na večeři? - Běž dovnitř. Pohyb.
- Nemůžeš mi poroučet. - Ale můžu.
To jí říkám pořád, ale bohužel má pravdu.
- Může zůstat na večeři? - Ne.
Vysáváš ze života všechnu radost!
Není divu, že si tě nikdo nechtěl vzít!
Hej.
Ahoj.
Viděl jsem ten deník. Jsi v pohodě?
Na kampusu je ze mě tvář totality.
A vtípky si nech.
Mně říkají Hitler,
takže tvář totality je už tak trochu zabraná.
Vyhrál jsi.
Já vím, že ses jenom snažila hrát podle pravidel.
Jsi živoucí důkaz toho, že se svět ještě nezbláznil.
- O tom se teď nemůžu bavit. - Nech mě to dokončit.
Najal jsem si právničku,
podle které je můžu žalovat, když mi dají padáka.
Tak jsem přemýšlel a…
Mohl bych odjet do Paříže a tvořit velká literární díla.
- To je strašný klišé. - Nepočítal jsem s tebou.
A pak jsem si řekl: „Proč by ne?“
Neříkej, že tu po tom všem chceš zůstat.
Nemůžu jen tak utéct.
Nemůžu tu nechat tátu, Ju Ju…
Chtěl bych odjet jako rodina.
Mám učení ráda.
To já moc dobře vím.
Jsi k tomu předurčená.
Existují i další univerzity, co by se o tebe porvaly.
Je jedno, jestli budeš v Peorii, nebo v Paříži.
Půjdu s tebou.
Kamkoliv.
Panebože. Na tohle jsem čekal tak dlouho.
Musím tě vyhodit.
Teda musím proděkanovi a dozorčí radě navrhnout,
aby tě vyhodili.
Zítra budu mít slyšení, ne?
Spojili se proti tobě.
Bude to jen na oko.
Ale…
Kdy jsi mi to chtěla říct?
Nezavolal jsi mi zpátky.
Ty jim pomáháš?
Jak to myslíš?
Předkládáš jim důkazy proti mně?
Obracejí se proti mně moji vlastní studenti.
Vidí mě jako spoluviníka.
Koho zajímá, jak tě kdo vidí?
Neměla bys udělat správnou věc a pomoct mi?
Celý rok se snažím nějak přežívat a ty mi nakonec…
Můžeš si za to sám.
Ignoroval jsi všechny moje rady,
a místo toho jsi pohřbil nás oba!
A teď mě budeš vinit z toho, že ti nepomůžu?
Měla jsem Sharon ráda a chybí mi.
Kdyby viděla, jak její smrt zneužíváš
jako záminku k tomuhle sebedestruktivnímu chování,
styděla by se za tebe.
Nečekal jsem, že budeš skákat, jak pískají.
Jen abys věděla, já s tebou budu mluvit, i když ty se mnou ne.
Mám tě ráda.
Dobrou noc.
Proč jsi doktorka?
Protože…
jsem chtěla číst knihy a básně, co nejdéle to půjde.
Proč?
Abych se je pokusila pochopit.
Proč jsi ale doktorka?
Nikdy nikomu nepomáháš.
Nácky na Pembroku nechceme!
JSI NA TAHU, PEMBROKU
PEMBROKE JE SPOLUVINÍK
Toto je slyšení k výpovědi doktora Billa Dobsona.
Jsme tu, abychom rozhodli,
zdali váš čin naplňuje podstatu nevhodného chování tak,
jak ho definuje kodex fakulty.
Předtím bychom vám ovšem chtěli dát možnost se vyjádřit.
A případně předložit důkazy, které by naše obvinění vyvracely.
Dobře.
Nácci pryč!
Nepřečtete nám to?
Je to moc dlouhé. A…
Není to žádný důkaz.
Nechcete se vyjádřit?
Ráno jsem přemýšlel o tom…
že každý anglista…
miluje příběhy
a literaturu.
Díky tomu se naučíte
na věci nahlížet očima někoho jiného.
Snažíte se vžít do druhých.
A…
když čtete příběh, máte před sebou mnoho možností.
Na rozdíl od svazující reality.
Text je živoucí entita
a četba je vlastně takový tanec. Navazujete s ním přitom konverzaci.
Někdy se do básně zamilujete natolik, že…
Při každém dalším čtení
se dozvídáte něco nového, co vám pokaždé změní život.
Je to velmi komplikovaný, ale věrný vztah.
Dobře.
Děkuji za přednášku, doktore Dobsone.
- Ji-Yoon, můžu popro… - Moment…
Co to tu vyvádíme?
No…
Jeho propuštění vůbec nic nezmění.
Kdy jsi byl naposledy na výuce?
Ji-Yoon…
Nebo se osobně bavil se studentem?
Nedělej to.
Nepotřebuju zachraňovat pověst.
Ji-Yoon, prosím.
Ti venku?
Jsou to naši studenti.
Naším úkolem není…
tahat je za nos, mít je pod palcem nebo je nutit držet pusu a krok.
Naším úkolem je nabídnout jim útočiště před tímhle vším a být k nim upřímní.
Proč by nám měli věřit? Svět je v plamenech.
A my tu sedíme a strachujeme se o sponzory?
Nebo o naše umístění na nějakém žebříčku?
Pokud myslíte, že je Bill nácek, tak ho určitě vyhoďte.
Jestli si ale myslíte, že jeho vyhazov zamezí tomu, co se děje venku,
tak vás hned prokouknou.
Co myslíš, že se stane, když dostane padáka, ale nic se nezmění?
No…
Podle našeho kodexu by tahle komise měla být nestranná…
a to já nejsem.
Tím pádem se nejedná o nestranné řízení.
Prý ses pěkně předvedla.
A co Bill?
- Je pryč. - A co ty?
Dospěli k názoru, že by bylo nejlepší mě odstranit,
ale nechtěli se potýkat s další žalobou,
takže se mě jen tak nezbavíte.
To je ale radosti.
Tak jo. Projednání vedení.
- Jde o… - To taky navrhovala Joan.
- Povídej. - Můžeme to nechat na potom.
Měli bychom si to odbýt.
Ji-Yoon, velice oceňujeme,
že ses ujala kormidla naší problémové katedry.
Další námořní metafory.
Došli jsme ale k tomu, že se na pozici vedoucí nehodíš.
Náš obor je ohrožen nejen v rámci naší univerzity,
ale i v rámci celé společnosti.
Na další chyby nemáme čas.
Žádáme o hlasování o vyslovení nedůvěry doktorce Kimové jakožto vedoucí katedry.
Kdo je pro?
Podle stanov katedry nelze vedoucí odvolat hromadným hlasováním.
Musíme hlasovat postupně.
Bez definitivy musíte stanovy znát.
Já jsem samozřejmě pro.
McHale?
Co ty, Jime?
Já jsem proti.
Jsem pro.
Jsi na řadě, Joan.
Zatím mě přeskočte.
Děláme to jen kvůli tobě.
Začínám mít pochybnosti, dobře?
Jsi ve sklepě.
Ne, nemůžu to udělat.
Neuvěřitelné.
- Jsem s Rentzem. - Ne.
- Ano. - Ne.
Ano.
Takže šest pro a pět proti.
To bylo těsný.
Ji-Yoon, děkuju za tvoji práci.
Osobně se nabízím jako dočasný vedoucí.
Ani náhodou. Hlasuju pro Joan.
Je to práce na hovno, ale dostane kancelář.
Kdo hlasuje pro Joan?
„Naděje je to s křídly,
co v duši hnízdí
a zpívá píseň beze slov,
jež ani na chvilku nezmizí.
Slyšela jsem ji na mořích
i v zemi sněhem zaváté.
Ani v nouzi největší
nežádala nic nazpátek.“
Co myslíte, že…
Co myslíte, že myslí tím,
že po ní naděje nežádá nic nazpátek?
Je to divný obrat.
A proč je naděje to s peřím?
Protože se vznáší vzduchem jako pták.
Výborně.
Proč její zpěv popisuje jako „píseň beze slov“?
Možná proto, že naději vnímá každý jinak.
Ne, já nemůžu…
„…a zároveň víme, že s nimi nelze žít.
Láska nezačíná ani nekončí tak, jak si myslíme.
Láska je bitva…“
Nemůže mít žádná konkrétní slova…
Jenom melodii.
Nebo jen rytmus.
Prostě známky života.
DOKTORKA JOAN HAMBLINGOVÁ, VEDOUCÍ KATEDRY ANGLISTIKY
Má fakt talent.
Nebudeš litovat. Slibuju.
Proč je tam tolik pomlček?
To je dobrá otázka.
Člověk má pocit, jako by něco psala mezi řádky,
nebo nevěděla, jak to správně vyjádřit.
PROMIŇ ZA ZPOŽDĚNÍ. UKÁZAL JSEM TO REDAKTORCE.
CHCE S TEBOU MLUVIT.
Tyhle pomlčky a mezery
jsou předmětem akademických debat už celé století.
Co si o tom ale myslíte vy?
GRATULUJU. S LÁSKOU, JI-YOON
BORKA, CO VÁS SROVNÁ DO LATĚ
Konbä.
Vypadáš dobře.
Klidně.
Nebýt vedoucí ti sedne.
Měla jsem pod sebou moc kreténů.
Necítíš se tu na kampusu divně?
Trochu.
Tak co? Jsi nechutně bohatý, nebo obscénně bohatý?
- Co je víc? - Asi nechutně.
Ani jedno.
To vyrovnání jsem odmítl a snažím se získat zpátky svoje místo.
- Víš, jakou na to máš šanci? - Skoro žádnou.
- Můžeš si to dovolit? - Ne.
Kdybych to vzal, žádná škola by mě už nenajala.
A já prostě chci učit.
Kde vezmeš peníze?
Mám dost na to, abych nějak vydržel do pátku.
Pak si najdu práci.
Hodila by se mi chůva.
Co se stalo té poslední?
Ju Ju jí vlezla do mobilu a všem jejím kontaktům rozeslala…
Nemůžu to říct.
- Promiň. - Přestaň.
Ju Ju zní jako pěkný postrach.
Promiň.
Ty bys to s ní zvládl.
- Mě si nemůžeš dovolit. - Platím 12 dolarů na hodinu.
- Dohodnuto. - Jsi příšerný vyjednavač.
- Patnáct? - Na to už je pozdě.
- Pozdě. - Pozdě?
- Pozdě. - Bylo to před 6 vteřinami.
Dohodli jsme se na 12.
- To je… - Dohodli?
To je tvoje cena.
- Ježiši! - Makáš za 12.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová