СЕРІАЛ NETFLIX
Гаразд.
Не кажи нічого провокативного.
Я не ганьбитиму Фатерлянд.
Ти розумієш, які в тебе проблеми?
Знаєш, скільки разів у мене були реальні проблеми?
Це лише дурна демонстрація.
-Ти маєш ставитися до цього серйозно. -Я й буду.
Що це таке?
Я просила привести себе до ладу.
Я спеціально так зробив, щоб ти мене поправила.
Ти чудово пахнеш.
Будь ласка, вислухай їх, добре?
Я не розказуватиму вам про повну абсурдність цієї зустрічі.
Я не нацист.
Гадаєте, жарти про нацистів доречні?
Ні, але це нагадало мені, як два нацисти зайшли в бар…
Для таких ситуацій у нас є чіткий протокол.
Ви вдвох напишете текст вибачення,
а ми розмістимо його на всіх відповідних платформах.
Вибач, забув, як тебе звати.
-Ронні. -Точно, Ронні.
Він керівник відділу комунікацій.
Іноді це називають кризовим або репутаційним управлінням.
Не треба співавторів.
І як ви плануєте це владнати?
-Поговорю з ними. -З кими?
-«З ким». -«З ким».
Зі студентами.
-Ні. -Я б цього не радив.
У мене контракт.
Ви не можете обмежувати мої дії на заняттях
або те, що я говорю в кампусі, якщо я не порушую кодекс етики факультету,
а я не порушую.
Університети мають заохочувати вільнодумство.
Ми маємо пишатися цими дітьми.
Бо саме це вони роблять.
Коли я був на старших курсах,
сидів голою сракою на цьому столі за відтік капіталу з Південної Африки.
Вип'ємо капучино лате?
Ми ще не все обговорили.
Я знайду вас пізніше.
Добре.
Це вже у всіх соціальних мережах.
Президенту почали телефонувати спонсори та випускники.
Якщо не вирішити це негайно,
я не здивуюся, якщо він попросить Білла піти.
-Ні, він же вибачиться. -Не схоже, що він визнає свою провину.
Гарантую, після нашої наступної бесіди він повністю покається.
Почекай.
Люблю, коли ти поводишся, як мій бос.
-Бачила б ти своє обличчя. -Я і є твій бос.
Добре. Отже, що ти робиш сьогодні ввечері, бос?
-Повечеряємо? -Та що з тобою?
Не запрошуй мене зараз.
Це серйозне дисциплінарне порушення.
Тобто я маю дозволити кадровику написати за мене вибачення?
Це ведмежа послуга для студентів. Вони це за милю відчують.
А знаєш, що ще вони відчують? Твою кляту зарозумілість.
Заради бога, я не нацист. Чи мені не можна…
Справа не в тому, чи ти нацист.
Справа в тому, що коли трапляється щось подібне,
ти думаєш, що можеш розвернутися та піти
і не думати про срані наслідки.
Тобто вечері не буде?
У Яс 8000 підписників у твітері,
тому я розмістила це на сайті кафедри.
-Про те, що вона виграла грант фонду? -Ага.
І, на жаль, я зайшла в глухий кут щодо кабінету Джоан.
-Невже не можна нічого зробити? -Я…
Привіт. Дякую, Лорі. Я на секунду, поговорити з Лайлою. Заходь.
Знаю, може здаватися, що я тебе ігнорую,
але це якийсь хаос.
Не забудь, сьогодні вечеря.
О чорт. Що там ще?
У декана. Може, це щодо всього…
Дякую, Лорі. Дякую.
Ну.
Куратора моєї подруги з Вісконсину звинуватили в домаганнях,
і його рекомендації втратили вагу.
-Ніхто не вважає, що Добсон нацист. -У мене купа боргів.
Це був поганий жарт, він готовий вибачитися.
Мені всі дзвонять.
Хто «всі»?
Репортери.
-Що мені їм казати? -О боже, не кажи нічого.
Якщо це роздують, нам буде дуже кепсько.
І тобі теж.
«Мобі Дік», звичайно, був провалом.
Критики не прийняли, Мелвілл помер у безвісності,
як він сам і передбачав у листах до свого друга Натанієля Готорна,
якому він присвятив цю книгу.
Але в 1920-х думка змінилася, і його визнали знаковим…
Може, поговоримо про те, що Мелвілл бив свою дружину?
Так, деякі феміністичні науковці висували таку гіпотезу,
але за відсутності вичерпних доказів,
я гадаю, краще повернутися до самого тексту.
Ми розглядаємо Мелвілла як автора, а не як людину.
Ви щойно згадували про Мелвілла як людину. А його особисті листи до Готорна?
Я мав на увазі, що його… Його дружба з Готорном була…
Була важливим аспектом його розвитку як автора.
Ви серйозно?
Але у 1920-х
роман зайняв своє належне місце як…
Пізніше ми поговоримо про те, що він бив дружину,
А також про те, як на творчість Мелвілла вплинули
жінки в його житті.
ВІДКЛАДЕНО НА НЕВИЗНАЧЕНИЙ ТЕРМІН
На невизначений термін? Хто тобі сказав?
Це означає «до подальших вказівок».
Не хочеш допомогти розповсюдити ці листівки кампусом?
Я можу просто відправити групі через Blackboard.
Це все вийшло далеко за рамки нашої групи.
ЗАГАЛЬНІ ЗБОРИ З ПРОФЕСОРОМ БІЛЛОМ ДОБСОНОМ
Твоєму хлопцю хана.
Вгадай, що ще. Там немає вайфая.
О господи.
-Ти зверталася в техпідтримку? -Залишила вже 700 повідомлень.
Як раз йду туди.
Підеш зі мною? Додаси ваги.
Я маю йти штурхати Ренца. Але я сьогодні донесу це до Ларсона.
Мені дуже шкода, Джоан. Я…
Знаєш що? Хочеш працювати тут? Я можу прибрати цей мотлох.
Та ні.
ПЕМБРОК
-Ти вже дивилася відгуки? -Ага.
І що там пишуть?
Що я надто вражаюча.
Зажди. А він завжди був тут?
Мені не до перестановки.
Я йому дрочила в машині,
коли отримала контракт. Щоб відсвяткувати.
-Він же президент коледжу десь з 1924-го. -А схожий на мужика, якому я дрочила.
-І як це допомогло відсвяткувати тобі? -Влучне зауваження.
Він винен мені оргазм, ким би він не був.
Гей, Джоан. А ти чула, що Білл збирає студентів?
-Я хвилююся. -Це для нього норма. Вони його люблять.
Він їх чудово розуміє.
Якби це був Еліот чи навіть ти, я б хвилювалася.
Стук-стук.
О, привіт.
Привіт.
Дякую за яблучний пиріг.
Персиковий.
-Точно. -Ага.
-У вас є хвилинка? -Звісно.
-Гей, не можна зачиняти. -Це буде кривава баня.
Чому ти так кажеш?
Розумієте, будь-які так звані жарти про Гітлера в нас в особливій категорії.
Ви в курсі, що діти малюють вуса Гітлера і постять пародії на мем про вас?
Ви цього не бачите? Тобто справа не тільки в кампусі.
Тут національні масштаби. Як це — бути євреєм серед ополчення?
Того року ми побили рекорд з антисемітських інцидентів.
Так, намір важливий, і навіть якщо ти цього не хотів,
наслідки того, що ти зробив…
-Це Дафні. Д-р Кім… -Дафна.
Вітаю. Я як раз казала йому те ж саме.
Великі уми мислять однаково.
-Ти щось від мене хотіла? -Так.
Гаразд.
Я ще про дещо хотіла вас запитати, але згодом.
Звісно.
-Так… -Що ти, бляха, робиш?
Вона вломилася і зачинила двері.
Чому ти не відкрив?
Бо вона розказувала, що я ультрас, не хотів її перебивати.
Гей.
-Гей. -Ні. Що?
Тут нічого такого, ясно?
Ти — проблема.
Я?
Зробиш послугу? Після твоєї витівки ти мені винний.
-Що завгодно. -Можеш сьогодні посидіти з Чу-Чу?
-Там щось буде в декана Ларсона. -Що саме?
Та хто знає? Потрібно підмаслити.
Що це значить?
-Я не знаю. -Що мені підмаслювати?
У мене в кабінеті вайфай не працює.
-Що з ним? -Його немає.
Можу дати бустер, але кафедра має заповнити папери.
Ви говорили із завкафом?
Добре.
ВИКЛАДАЧ: ДЖОАН ХЕМБЛІНГ КУРС: СИРИДНЬОВІЧНА ЛІТТЕРАТУРА
ВОНА ЗМУШУЄ НАС СТРАЖДАТИ
Дякую.
Чорт…
О боже.
Я чув, у вас немає інтернету.
Чудово. Заходьте.
І… ви онлайн.
Де ви були все моє життя?
Не знаю, в IT-відділку?
До речі, ви колись чули про RateMyProfessors.com?
Ага.
Я маю ознайомитися з думкою своїх студентів.
-Навіщо? -Я вже знаю, що вони скажуть.
Що мені не варто викладати книжки, в яких більше 300 сторінок.
Не думаю, що вони так скажуть.
Тобто, може, вони скажуть щось цікаве.
Я б дав вам хороший відгук.
Тут такий дрібний шрифт.
Можете мені вголос прочитати пару відгуків?
-Ті, що здаються вам корисними. -Добре. Зараз поглянемо.
А це точно законно?
-Ні, не цей. -Що?
-Ні, не цей. -Що? Що там написано?
«Справжній Хитун-Бовтун».
Тобто я товста? Чи зараз ці слова мають інше значення?
Ні, це вони й значать. Але ви не товста. У вас чудова фігура.
Давайте далі, гаразд?
«Я думаю про професора Хемблінг, коли намагаюся не…»
-Ні. -Усе добре.
-Це неконструктивно. -Давайте.
«Коли намагаюся не кінчити в дівчину».
Він думає про мене, коли намагається не кінчити в дівчину?
-Ага. -Не розумію.
-Я б не зважав на це. -Він думає про мене…
Дайте подивитися на це.
-Це опубліковано вчора. -Справді? Я не помітив.
А ви, часом, не можете відстежити цього мудака?
Ну, можу. Але це незаконно.
Я йду.
-На добраніч. -На добраніч.
О, ви переглядали запропоновані Яс запитання для зовнішніх оцінювачів?
Нам потрібні ті, хто серйозно сприймають фемінізм та расові питання, Еліоте.
Вона наша єдина молода американістка.
Ви обоє зацікавлені в тому, щоб ваш предмет залишався
одним із найпопулярніших на кафедрі, так?
Ми хочемо, щоб її справу розглянули без зайвих проблем.
Я відправлю її роботу шанованим вченим,
які об'єктивно її оцінять.
Чудово.
Коли я дізналася, що кафедра англійської вперше обрала жінку на посаду завкафа,
я трохи не стрибала від радощів.
Це й моя спеціальність, тож я сказала Полу:
«Я маю потиснути їй руку, і…
сказати: молодець».
Не знаю, скільки було претендентів, але дякую.
-Не недооцінюйте себе. -Він правий.
Жінки, що недооцінюють себе, нічого не досягають.
А ще я думала про цей бардак.
Професор Добсон. Обіцяю вам, він вибачиться.
-Він справді пригнічений. -Ні.
Вам усім потрібен стимул.
Нова кров. Нова зірка.
-У пані Уїттенден був особливий гість… -Я зустрілася з таким…
-Кажи ти. -Ні.
-Продовжуй. -Ні, вибач. Кажи.
Не повірите, на базарі.
У нього тут заміський будинок.
Ми розговорилися, і я подумала:
«Ось людина,
яка оживить викладання літератури».
І вірите чи ні,
він погодився виступити цього року як видатний лектор.
Я гадала, що…
Зазвичай це вирішує завкафедри.
Коштами розпоряджається член ради, який їх надав.
І вам нічим крити мого кандидата, д-ре Кім.
Я вже оголосила, що д-р Маккей буде…
-Вгадайте, хто це. -Я не знаю. Справді.
Це просто фантастика.
Це…
Це була підказка.
-Колсон Вайтхед. -Спробуйте ще раз.
-Він вам подобається. -Мені подобається Вайтхед.
Девід Духовни.
Актор?
-Сам агент Скаллі. -Малдер.
Малдер. Так. Він…
Ну, він має підготувати лекцію
і зустрітися з обраними студентами кафедри.
Їх оберемо через лотерею.
А ви маєте знайти йому кабінет.
На старт, увага, марш.
Як це — бути тобою?
Неоднозначно.
Я бачила, як ти плакав…
коли померла твоя дружина.
На кухні. Моя мама теж плакала.
Ага.
-Ну, знаєш, це було… Це… -У мене немає тата.
Ну, про життя можу сказати лише те, що ти…
Ти нічого не розумієш, доки не постарішаєш…
У тебе є карієс?
Ага.
А в мене немає.
Хочеш почитати мою улюблену книжку?
-Із задоволенням. -Там є голі люди.
РІД ЛЮДСЬКИЙ
Я не пам'ятаю, як була немовлям.
Ага, я теж.
-Що він робить? -Харчується грудним молоком.
Я не пам'ятаю рідну маму.
А в мене буде дитина, коли мені буде 25.
Може, 27.
Я не хочу бути старою.
І в мене буде чоловік.
Багато хто думає, що шлюб — буржуазна інституція.
-Знаєш, що це? -Моїй мамі буде 47.
Ну, вона довго чекала, щоб забрати тебе.
Два роки тримала автомобільне крісло біля дверей
і повну сумку речей напоготові.
ВСІ ЛЮДИ І РЕЧІ ТОБІ РІДНІ — СІУ
Вона дуже довго чекала і пройшла багато випробувань.
Сьогодні вчителька сказала,
що я поведу клас на День мертвих.
-Знаєш, що це? -Ага.
Це круто.
Ми можемо зробити твоїй дружині вівтар, щоб її дух знайшов тебе.
Я лише маю знати, що вона любила.
Ну, вона чудово грала на піаніно.
А що вона любила їсти? Наприклад, торти, цукерки…
Вона має відчути запах.
Вона дуже любила піцу.
Я теж.
Зараз ми побачимо ще один пеніс.
-Я хотів попередити… -Не вдавайте, що він вчений.
Він майже отримав доктора.
Іншими словами, не має ступеня.
У мене факультет і працівники, яким потрібна підтримка.
Які не можуть працювати. Бо вони під землею.
-У нього відоме ім'я. -Ні, це не так.
-Діти не дивляться телик. У них є TikTok. -Кількість дуп.
Це єдине, що має вас наразі турбувати. Творче письмо?
Це єдиний предмет на кафедрі, на якому багато студентів.
Вони хочуть створювати контент.
-О боже. Контент. -Так.
Будь то аматорський роман або… Або блог.
-Або… -Знайдіть справжнього автора.
Він найпопулярніший автор «Нью-Йорк Таймс».
-Ні, це не так. -Перевірте.
Ні.
Агов?
-Привіт. -Привіт.
Ага, давай…
Ти помив мені посуд.
Гей, тож… Дякую.
Ти вже вирішив, що скажеш? На зборах.
Може…
-Порепетируємо з тобою? -Ага.
Гаразд.
Дякую, що прийшли.
Мені дійсно прикро, що я когось образив.
Але факт у тому, що…
Прийшла весна
Для Гітлера…
Білл.
…Та Німеччини.
Знаєш що? Я здаюся.
Вибач. Я просто…
Гаразд.
Ось воно.
-Девід Духовни і справді популярний автор. -Ні.
-Не давай йому видатного лектора. -У мене немає вибору.
«Девід Духовни писав у Принстоні наукову роботу по Бекету».
Як і ти.
Ні.
«Був студентом Гарольда Блума в Єлі».
-Господи. -Знаю.
Почекай. Це справді дупа Девіда Духовни?
Чому ми кожного разу називаємо його повне ім'я?
-Це справді дупа Девіда? -Гаразд.
-А він у формі. -Годі.
Намети приїхали, але ми не можемо їх встановити.
Чому?
Там студенти чекають Білла Добсона. Збори.
Господи. На головній площі? Прямо зараз?
-Спробувати перенести? -Ні.
Починайте встановлювати, коли розійдуться.
І викличте поліцію кампуса. Ввечері площа має бути вільною.
Усім привіт.
Я дуже ціную, що ви прийшли.
Очевидно, що я не член єврейської спільноти,
і я не в тому становищі, щоб вказувати, що є образою, а що ні.
-Це точно. -Ага.
Але я член спільноти Пемброк, як і всі ми,
і я хочу зрозуміти вашу думку.
-Ні наці в Пемброку. -Ага.
Згоден. Нацистів ніде не має бути.
-Мові ворожнечі тут не місце. -Так.
Ви — прихований неонацист?
-Ви нацист? -Ні, я професор.
Нацисти ненавидять професорів, бо нацисти — вороги думки.
Найціннішим подарунком для американських університетів
був вплив інтелектуалів, які втекли від Третього рейху.
Такі автори, як Томас Манн,
Ганна Арендт, Бертольт Брехт, Теодор Адорно.
Більшість із них написали безцінні роботи про фашизм.
Які довели нам цінність свободи думки.
Я б не вдавалася до історій єврейських біженців на вашому місці.
Не всі з них були євреями.
-Їх підтримували із солідарності. -Порівнюєте себе з Арендт?
-Ні. -Після нацистського салюту.
-Дайте йому сказати. -Ми — нащадки їхнього спадку.
Університет має бути місцем вільної дискусії.
Де можна обмінюватися думками без страху.
Легко казати про свободу слова, коли говорите лише ви.
Гаразд. Я хочу, щоб це був форум, де кожен може висловити свою думку.
Ви білий професор, що пише для «Нью-Йорк Таймс».
Ви справді гадаєте, це рівноправний форум?
Зрозумів. Чудова думка, краще й не скажеш.
-Ця бесіда — це початок. -Ага.
Учора хтось намалював свастику в Брукс-холлі.
-У роздягальні. -Ага.
-Ви знали про це? -Гадаєте, це теж смішно?
Якщо ви гадаєте, що те, що зробив я,
те ж саме, що й пропаганда неонацизму, це помилка.
Це умисне викривлення того, що було чітко…
Кажете, ми неправильно зрозуміли нацистський жест?
Ні. Я не кажу… Такого я не казав.
-Я лише… -Саме так це і відбувається.
Ви робите якусь об'єктивну лажу,
а потім, коли вас питають кажете, що вас невірно зрозуміли.
Я не казав, що хтось перебільшує. Я пояснював…
Ви вибачитеся?
-Так. -Добре.
Так.
-Ну, ми чекаємо. -Добре.
Ага.
Мені шкода, що когось образило…
Це не вибачення.
-Якщо я змусив вас почуватися… -Жалієте мої почуття.
Ви применшуєте свою відповідальність, кажучи, що вам шкода через наші почуття.
Декане Ларсон.
Раді, що ви прийшли захистити члена факультету Пемброку,
який салютує Гітлеру!
Ні, я тут не через це.
Я його сюди не запрошував. Це лише між нами.
Чому вас не було на зборах минулого тижня?
Ми буквально на цьому місці обговорювали расові проблеми.
-Професоре, ви викликали поліцію? -Ні.
-Ви покликали підмогу. -Повірити не можу.
-Будь ласка. Це дві різні справи. -Ні нацистам у Пемброку!
-Гей! -Ні нацистам у Пемброку!
Добсона геть!
Переклад субтитрів: Катерина Волобуєва