Агов. Є там хто?
Джоне!
Ритміка
Джоне, перестань!
-Пробач. Вибач. -Усе добре.
-Усе добре. Перестань вибачатись. -Вибач.
Перестань вибачатись. Перестань.
З тобою все в порядку.
Зі мною не все в порядку.
Дякую, що прийшли.
-Це були останні гості? -Так.
Так.
Здивований, що всі пішли, щоб раніше лягти спати.
Ну, знаєш, у всіх є робота.
У неділю?
Що ти хочеш почути, Денні?
Усе сталося раптово, я нашвидкуруч організував вечірку.
Я зробив, що міг. Вибач, що людей було не так багато.
Усе гаразд. Вечірка була шикарна. Не переймайся.
Знаєш, я під таким тиском.
Я…
Напишеш одну книжку, знімеш один відеоролик –
і все, всі вже чекають на наступні.
«Поспіши, поки не з’явився хтось інший і…»
І не обійшов тебе?
Хочеш випити?
Так. А що в тебе є?
Сорокарічне віскі.
Згодиться.
Хіба що це надто капіталістично й елітно.
Приберіг найкраще, поки гості не підуть.
-Хіба не так ти сказав? -Почалося.
-Який я? Такий же поганий, як Рейґан? -Гірший за Рейґана.
Гірший за Рейґана. Точно.
-Ось… Ні, серйозно. -Серйозно?
Просто візьми.
Ти завжди більше критикував, аніж сприймав критику,
знаєш це?
Знаю.
Ти тут непогано влаштувався.
Так.
Я це скажу, бо це треба сказати,
але думаю, що тобі треба бути добрішим до себе й радіти життю.
Не можу. Я не так влаштований.
І, крім того, я заздрю тому, що є в тебе, і ти це знаєш.
-Не починай. -Чому ні? Це правда.
Ти тут розкошуєш у центрі Голлівуду,
і чомусь заздриш тому, що я дотримуюсь
ідеології нашої молоді.
Вона обрала тебе.
Врешті-решт вона обрала тебе.
Милий, ти лягаєш спати?
Люба, зараз буду.
Я скучаю за тобою.
-Вона така хтива. -Так.
Я просто не витримую.
А звуки, які вона видає, – наче тварина якась.
Так, ми вночі були в першому ряду вашої вистави.
-Ви все чули? -Усе. Так.
Кляте відкрите планування.
Любий?
Мила, я ж сказав, що зараз буду.
Треба допити віскі, зробити всі справи, ввімкнути сигналізацію.
-Чого ти? -Сигналізацію?
У цьому раю є охоронна сигналізація?
У всіх у каньйоні є після тієї історії з Менсоном.
-Правильно. -Або рушниця.
Вона не дозволяє рушницю.
Не вмикай сигналізацію. Шейли ще немає.
Що? Хіба вона не в спальні, не спить?
-Ні, вона поїхала. Вашої автівки нема. -Що?
У тебе все добре?
Вигляд здоровий, як і раніше.
А ти худюща, як і раніше.
У мене все добре. Трохи втомилась.
Майї вже чотири, вона дуже активна.
Заведете ще одну дитину?
Чи це не в’яжеться з вашим укладом життя?
Любий, просто…
Ти хоч її фотографію нам привезла?
Так, у сумочці має бути. Може, трохи давня.
Вона золотко. Просто золотко. Так.
А ці щічки.
А оченята.
Знаєш, а я ж зв’язала їй шапочку.
Але вже, мабуть, на неї мала.
Так, у неї велика голова.
Така вона тут мила.
Гарненька.
Знаю, ти сердишся,
але якби ми могли її побачити, хоч на кілька годин,
це було б для мене таке щастя.
Ти ж знаєш, що вона не дозволить.
Вона чітко дала це зрозуміти за всі роки, і треба змиритися.
Так, але ж вона тут.
Вона ж приїхала з якоїсь причини.
Ми обоє знаємо, з якої.
Чи не так?
Справи… Так, справи йдуть не дуже добре…
у фінансовому плані.
Як так?
Нам би не завадила підтримка.
Денні не погана людина.
-Ми погано не думали. -Раз, два, три.
Він просто наївний. Так, це приваблює, але недовго.
-Раз, два, три. -Годі, любий.
Скільки вам потрібно?
-Раз, два, три. -Так.
Скільки знадобиться?
Не відступай. Не смій.
П’ять тисяч доларів.
Це дуже велика сума.
Яка є на вашому ощадному рахунку.
Ми це обговоримо, так, Воне? І дамо тобі знати.
Вирішити треба сьогодні, або ви не побачите онучку.
Не треба…
Вони все ще так роблять?
Вона все ще отримує бажане, забираючи це?
Отак, мамо. Отак.
-Дякую. -Усе добре.
Ні, не добре.
Ти така добра, що дбаєш про мене.
Що дбаєш про всіх нас.
Можеш розказати, що сталося?
Я просто хотів поплавати.
Але сталася маленька пригода, от і все.
Гаразд.
Але ж ти не вмієш плавати.
Це не так.
Я не часто…
але це неправда, що не вмію.
А я думала, що…
Але все добре.
Ти ж не вмієш добре плавати, Джоне. Якби я тебе не почула…
Я плавав ще малим в озері біля котеджу.
Воно доволі велике, і там сильна течія.
Ми з братами змагались на швидкість.
Я й досі пам’ятаю відчуття, коли допливаєш до середини.
До точки неповернення,
звідки пливти назад було так само важко, як і пливти вперед.
Я продовжував пливти.
І вигравав.
Тоді Господь був зі мною.
Він і досі з тобою.
Подивись на все, що ми маємо, на все наше благословення.
Я переважно так це й сприймаю.
Чесно.
Але не постійно.
Ти багато думаєш про вибори, про будівництво.
Давай добре виспимося, а вранці буде краще.
Я нещасливий.
Ого. Серйозно?
І за це не буде штрафного? Це вже не порушення? Та ну.
Та ну.
Ерні, що дивишся?
Футбол.
Це така європейська гра?
Напевне. Уже ж північ.
Я спитала, чи це така європейська гра?
Так. Грає Італія.
Я просто хотіла почути відповідь.
Неприємно, коли щось питаєш, а тобі не відповідають.
Вибач. Це важливий відбірковий матч.
Добре. Мені все одно, що ти дивишся.
Я хочу, щоб ти зі мною спілкувався.
-Я твоя дружина. -З кутового.
Так, пас, пас. Так. Забий для нас гол.
Пас, пас, пас. Давай! Ти ж прямо перед…
Що ти… Нащо ти це зробила?
Пам’ятаєш, коли ми оглядали цей будинок?
І коли ми обоє зрозуміли, що він наш?
Мені сподобалась кухня.
Стільки місця для готування їжі.
А тобі сподобався цей підвал.
Щоб усамітнитись. Для чого?
Для чого, Ерні?
Щоб дивитися футбол.
-І все? -Віддай мені пульт.
Що ти робиш? Що ти…
Що сталося з… Хто це зробив?
Я зробила.
Привіт.
Це Банні. Знову.
Тайлер тобі хоч дзвонив?
Так, я знову дзвоню.
Бо в мене досі немає ні відповіді, ні хлопця.
Гаразд. Знаєш що?
Ти теж на всю голову хворий.
Тобі треба випити ціле відро заспокійливого.
І твоїй матері також!
Прошу, подзвони мені, як щось знатимеш.
Щось там шукаєте?
Ні.
Схоже, що вам потрібна допомога.
Знаєш що, вилупку? Не потрібна.
Мій хлопець мене продинамив.
Прикро це чути. Мабуть, він дурний.
Маємо що маємо.
І я більше нікому не можу подзвонити,
бо викинула дрібні гроші в пісок.
Ну, не здавайтесь.
Я можу принести з машини металошукач.
Ви здивуєтеся, що ним можна знайти.
Персні з діамантами й золоті зуби.
Якось навіть знайшов велосипед. Досі на ньому катаюся.
Яка вже різниця? Їх немає.
Як і Тайлера. Як і всього.
Не обов’язково має бути так.
Таку гарнюню, як ви, мають на руках носити.
Як королеву.
Мені це навіть не потрібно.
Я можу про себе подбати.
І дбаю з вісімнадцяти років.
А потім зустріла цього симпатягу
і чогось вирішила, що треба комусь і довіряти.
Моя помилка. Моя вина.
Не можна нікому довіряти в цьому світі.
-Бам. Одну знайшла. -Я теж.
Бачите?
Бачу.
Бачиш оце?
Стій, не йди.
О господи.
Я тебе люблю.
Вони цього хотіли, зрозуміло? Усі вони.
Їх не примушували. Усі дали згоду.
Я наполягав на згоді.
То тобі таке подобається?
Чому?
Не знаю. Подобається і все.
Це дивно й соромно.
І мені просто подобається. І завжди подобалось.
Але я нікому про це не казав.
А ти порушила мої особисті межі, і ти не мала на це права.
Пробач мені.
О боже. Це було нечесно щодо тебе.
-Пробач. -Чорт, Ґрето, не треба так.
-Не здавайся так легко. -Вибач.
-Ти знову за своє. -Боже мій. Та добре! Я злюся.
Я на тебе злюся.
Ти мав від мене таємниці.
Ти мене налякав.
Чому ти це зробив?
-Щоб захистити тебе. -Від чого?
Від себе.
Я ж…
Я ж чудовисько, псих, збоченець і дивак.
Ми й так усі в душі психи. Кожен з нас.
Я…
Що?
Що ти? Кажи, як є.
Ерні, відтепер ти повинен казати мені все,
як є.
Я так завівся.
І справді завівся.
-Так. -Так і є.
Де я?
Ти в Лос-Анджелесі.
Пам’ятаєш? Ми приїхали, щоб зібрати гроші.
Так.
Мені такий дивний сон наснився.
По будинку розгулював гірський лев,
і він був величезний.
А я не міг знайти Майю
і тебе.
Не міг захистити моїх дівчат.
Куди ти їздила?
В аптеку. По ліки для Майї. Для себе. Вибери, про що брехати.
Я їздила до батьків.
Мала.
Нащо ти туди їздила?
Мені було так погано через те, що я притягла тебе сюди
і змусила все це робити, і все дарма.
Я хотіла виправити ситуацію, і виправила.
Це не…
Бачиш?
Що вони хочуть взамін?
Мерзенно. На що тільки не підеш.
Хочуть побачити Майю.
Ти, мабуть, жартуєш.
Я весь час буду поруч.
Вона не буде з ними наодинці.
-Усе буде абсолютно безпечно. -Ні, нічого не вийде.
Прошу, не треба. Ні, будь ласка.
Пробач мені. Пробач. Мені не треба було погоджуватись.
Але подумай, скільки всього хорошого ми могли б зробити на ці гроші.
-Скільки б ти міг зробити. -Мені все одно.
Воно того не варте.
Я краще віддам душу Ку-клукс-клану.
А якщо там буде тільки моя мама?
-Тільки мама? -Ну, вона ж не винна.
То ж був татів друг.
Ти їй розказала, а вона нічого не зробила.
А що вона мала робити?
Вона могла повірити тобі.
Могла захистити тебе.
Але не осмілилась.
Він справді думає, що для нас це так просто.
Чого б він думав інакше?
Скільки тобі тоді було? Чотирнадцять?
Точно не знаю.
Тринадцять років, круглолиця, м’який живіт. Ти точно знаєш.
Ми тим покидькам нічого не винні.
Твоя сім’я отут, зрозуміла?
Це Майя і я.
Гаразд.
Добре?
Ти знущаєшся?
Дозволь спочатку попросити пробачення. Пробач мені.
Я вчинив погано.
Я цілу ніч катався тут на скейтборді,
намагався поговорити з тобою, і я…
Я просто…
-У тебе в руках ніж? -Так,
бо я на тебе зла, шмат ти лайна,
і я різатиму!
До тебе хтось чіплявся?
Хто до тебе чіплявся? Чи як там кажуть?
Я вб’ю того довбака.
Якийсь онаніст. Не треба було мені з ним розмовляти.
Я не знала, де ти! Я не думала!
Чорт, мала. Це не твоя вина, а моя.
Коли ти не поруч, я приймаю погані рішення.
Тому ти мені потрібна. А ще я тебе люблю.
Добре.
Бо ти все, що в мене є.
У мене немає запасного плану.
Я тобі колись розповідав про того придурка Браяна?
Твого брата?
Ні, той, що мій брат, кльовий.
Просто після аварії мовчазний.
Я кажу про мого вітчима Браяна.
Ні, не розповідав.
То був класичний козел.
Вічно ганяв нас, називав мене ідіотом.
А мама завжди була на його боці.
Я чекав, що вона перестане, та вона завжди вибирала його.
Поганці програють лише в кіно.
А в житті вони перемагають.
Я все одно такий ідіот.
Я…
Я купив цю дошку, і навіть не пам’ятаю, як це зробив.
А ми ж намагаємось відкласти гроші. Я все зіпсував.
Можемо поговорити про це пізніше?
Так.
Я тільки за.
-Давай, люба. Сідай. -Їй що-небудь потрібно в дорогу?
-Їжа чи ще щось? -Та ні, в нас є. Дякую вам за все.
Звісно. Думаю, наступного разу, коли ми побачимось, я теж буду мамою.
Знаю, що це найприродніша у світі річ
і що не треба боятися, але мені трохи страшно.
Скажи щось. Заспокой її. Будь людиною хоч раз.
Ніхто не буває готовий. Але повір, у тебе є все, що треба.
Не треба боятися.
Принаймні пологів.
А от бути мамою – це жахливо і назавжди.
Але удачі.
Усе буде добре.
-Дякую вам. -Дякую.
-Бувайте. -Раді були вас бачити.
Будемо вболівати за тебе.
-Голосуйте за Рубіна. -Уперед, Рубін.
-Па-па. -Па-па, Майє.
О боже. Думав, вони ніколи не поїдуть.
Доброго ранку.
Мені вчора наснився дивний сон. У ньому був ти.
І що я в ньому робив?
Сподіваюсь, що рятував світ.
Ні, ти тонув.
Це не добре.
Ти кричав, і там була мама.
То було дивно, але так реально.
Ви ж уночі не купалися?
От що буває, коли перед сном дивишся телевізор.
Особливо програму «Острів фантазій».
Так.
Мабуть, це тому.
Мама ще спить? Сніданку немає.
Мати думала, що ти не приїдеш.
Я сказала, що не впевнена.
У минулому ти була не дуже надійна,
тому цілком природно сумніватись.
І де вона?
Вона в машині з татом.
І там вона й залишиться.
Знаєте, я багато покидьків зустрічала.
Грубих, неприємних і навіть жорстоких людей.
Але ви найгірші покидьки з усіх.
У красивому будинку, з добрими манерами,
бо ніхто не очікує,
що ви насправді покидьки з чорними серцями!
Коли я була підлітком, ви мене весь час шпиняли.
Так, я думала, що ви весь мій світ.
А тепер я знаю, що ви пара переляканих старих лайнюків з передмістя,
які бояться правди!
Ти не розмовлятимеш так у моєму домі!
А знаєш, що сталось у твоєму домі?
Що зробив твій давній дружок?
Він зайшов до мене,
стягнув з мене піжамні штани, плюнув на руку і…
Перестань, перестань!
-Негайно перестань! -А ви мені не повірили.
І досі не вірите. То повірте в оце!
З тобою все в порядку?
Так, в порядку.
Оце моя дівчинка. Так.
Їдьмо звідси.
Піду поплаваю.
-Це новий купальник, мамо? -Ні, давно його купила.
-У тебе великий зад. -Як дві подушки.
-Надінь інший купальник. -Одягнися.
Гей, досить. Не грубіяньте.
Мама поплаває в басейні.
Приємного плавання.
Дякую.
Усе, їжте пластівці.
-Дякую, мамусю. -Дякую, мамусю.
Підйом, солоденька. Пора вставати.
Дивись, що я знайшов.
День минув, пора побачити
Гей, кицю. Ісус уже близько, займися ділом.
Якось бачив такий напис на автівці. Це мене розсмішило.
Мала, вставай уже.
Мій друг повертається додому. Він же і мій бос.
От чорт.
Тоді, мабуть, сам тут приберу.
Класна вчора була забава, скажи?
Що тут у нас?
КНИГА ДЛЯ ЗАПИСІВ
Я й досі ненавиджу Лос-Анджелес. Це офіційно.
Слава богу. Ми вдома.
-І скажу ще дещо. -Так.
Не знаю, чи скоро повернусь туди, і чи повернуся взагалі.
Але я радий, що ми з’їздили.
Це нагадує мені про те, що я маю тут, удома,
і за що ми боремось.
Правильно.
Ну-ну.
Ви гарні, як труси черниці.
-Привіт, Джеррі. Що це значить? -Не знаю, старий.
У жінки своєї спитай.
Га, Шейло?
То що це значить?
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова