Ei! Vai tur kāds ir?
Džon!
Džon, izbeidz!
-Piedod. Piedod. -Ir labi.
-Ir labi. Nesaki tā. -Piedod.
Beidz tā teikt. Izbeidz.
Tev viss ir labi.
Man nav labi.
Liels paldies, ka atnācāt.
-Tie bija pēdējie? -Jā.
Jā.
Brīnums, ka visi tik agri aizbrauca mājās.
Redz, cilvēkiem ir darbs.
Svētdienā?
Ko gribēji, lai saku, Denij? Tu pēdējā brīdī man lūdz sarīkot tev viesības.
Es centos. Piedod, ka nesanāca sūda Vudstoka, vecīt.
Viss kārtībā. Ballīte bija varena. Nesatraucies.
Zini, man ir ļoti sarežģīti apstākļi.
Es...
Tu uzraksti vienu grāmatu, izlaid vienu video,
un piepeši - blaukš! Visi tev prasa nākamo.
"Pasteidzies, kamēr nav uzradies kāds cits un..."
Tevi apsteidzis?
Gribi iedzert?
Jā. Kas tev ir?
Četrdesmitgadīgs Macallan.
Tā.
Ja vien tev tas nešķiet pārāk elitāri.
Labā manta bija jāpietaupa, līdz aiziet bars.
-Vai tā tu teici? -Jā. Sākas.
-Kāds es esmu? Tikpat slikts kā Reigans? -Sliktāks.
Sliktāks par Reiganu, pareizi.
-Nu... Jā, nē. Tiešām. -Tiešām?
Še, paņem.
Tu vienmēr esi labāk mācējis kritizēt, nevis kritiku pieņemt, vai zini?
Zinu.
Tu esi tīri labi iekārtojies.
Jā.
Es pateikšu, jo tas ir jāpasaka:
man liekas, tev jāmet pie malas paškritika un vairāk jāpriecājas.
Es nevaru. Vienkārši... Es neesmu tā iekārtots.
Turklāt es apskaužu to, kas ir tev. Tu taču zini.
-Tikai nesāc tās stulbības. -Kāpēc ne? Tā ir taisnība.
Tu esi iekortelējies te, Holivudas pakalnā,
un nez kāpēc apskaud manu aizkustinošo uzticību
mūsu jaunības ideoloģijai.
Viņa izvēlējās tevi.
Beigu beigās viņa tomēr izvēlējās tevi, tā ka...
Mīļais, tu gulēt nāksi?
Mīļā, es tūlīt.
Es pēc tevis ilgojos.
-Viņa ir tik nogribējusies! -Jā.
Es to vairs nespēju turēt.
Un tās viņas skaņas! Izklausās pēc kāda dzīvnieka.
Jā, mēs vakar dzirdējām visā krāšņumā.
-Jūs dzirdējāt? -Visu. Jā.
Sūda atvērtais plānojums!
Mīļais?
Mīļā, es taču teicu, ka tūlīt nākšu, ja?
Man jāizdzer glāze, jānokārto lietas, jāieslēdz signalizācija.
-Nu lūdzu. -Signalizācija?
Jums paradīzē ir signalizācija?
Jā, kanjonā tāda ir visiem. Zini, pēc Mensona.
-Nuja. -Vai arī bise.
Bisi viņa man neļauj pirkt...
Signalizāciju nevar likt. Šīla nav atpakaļ.
Ko? Viņa nav guļamistabā un neguļ?
-Nē, viņa aizbrauca. Jūsu mašīnas nav. -Ko?
Tu jūties labi?
Tu aizvien labi izskaties.
Un tu aizvien izskaties tieva.
Es jūtos labi. Nedaudz nogurusi.
Majai ir jau četri gadi - viņa ir ļoti aktīva.
Un vai mēģināsiet tikt pie vēl viena bērna?
Vai arī tas neatbilst tavam dzīvesveidam?
Labi, dārgais, vienkārši...
Vai vismaz atvedi mums kādu foto, ko apskatīt?
Jā, somiņā kādam būtu jābūt. Iespējams, būs pasens.
Viņa ir burvīga. Vienkārši burvīga. Jā.
Un tie vaigi!
Un acis.
Zini, es viņai uzadīju cepurīti.
Protams, nu jau tā droši vien būs par mazu.
Jā, viņai ir liela galva.
Vai viņa te nav jauka?
Skaistule.
Zinu, cik ļoti dusmojies,
bet, ja mēs ar viņu varētu satikties - kaut vienu pēcpusdienu -,
es būtu ļoti laimīga.
Tu zini, ka viņa neļaus.
Gadu gaitā viņa to ļoti skaidri pateikusi, un mums ir jāsamierinās.
Labi, bet viņa ir atbraukusi. Atbraukusi ne bez iemesla.
Mēs abi zinām, kāds ir iemesls.
Vai ne?
Mums... Jā, mums diezko labi neiet.
Finansiālajā ziņā.
Kā tad tā?
Mums derētu atbalsts.
Denijs nav slikts cilvēks.
-Mums tā nekad nav licies. -Viens, divi, trīs.
Viņš tikai ir naivs. Jā, tas ir apburoši, taču nav stabilitātes.
-Viens, divi, trīs. -Dārgais, pietiks.
Cik liels atbalsts jums vajadzīgs?
-Viens, divi, trīs. -Jā.
Cik vajadzēs?
Neatkāpies. Neuzdrīksties.
5000 $.
Tā ir ļoti liela nauda.
Kas guļ tavā krājkontā.
Mēs to pārrunāsim, vai ne, Von? Un dosim tev ziņu.
Tam jānotiek šovakar, vai arī ar mazmeitu netiksieties.
Beidz... beidz...
Viņi to vēl aizvien dara?
Viņa aizvien var dabūt visu, ko grib, ja piedraud nedot?
Malacis, mamm. Malacis.
-Paldies. -Viss kārtībā.
Nē, nav gan.
Tas ir ļoti mīļi... ka par mani rūpējies.
Ka rūpējies par mums visiem.
Vai vari man pateikt, kas notika?
Es tikai gribēju nopeldēties.
Sākās neliela ķeza, tas arī viss.
Labi.
Bet tu nemāki. Es runāju par peldēšanu.
Tā nav taisnība.
Es to nedaru bieži...
bet tas obligāti nenozīmē, ka nemāku.
Labi, man likās, ka...
Bet tas nekas.
Bet tu nemāki peldēt labi, Džon. Ja es tevi nebūtu sadzirdējusi...
Es agrāk peldēju - bērnībā. Ezerā pie vasarnīcas.
Tas ir gana liels, lai tur būtu stipra straume.
Mēs ar brāļiem sacentāmies.
Vēl aizvien atceros to sajūtu ezera vidū.
Kritiskajā punktā.
Kad atgriezties ir tikpat grūti, cik doties uz priekšu.
Es turpināju peldēt.
Un uzvarēju.
Tolaik Dievs man palīdzēja.
Viņš vēl aizvien tev palīdz.
Paskaties, ko esam sasnieguši, cik svētīti mēs esam.
Lielākoties es tā jūtos.
Patiešām.
Bet ne vienmēr.
Tu esi pārāk noslogots - ar vēlēšanām, ar jauno projektu.
Iesim gulēt, un rīt tu jutīsies labāk.
Es esmu nelaimīgs.
Oho! Nopietni?
Tu nedosi sodu? Tas vairs neskaitās pārkāpums? Nu beidz!
Nu taču!
Ei, Ērnij, ko skaties?
Futbolu.
To vienu no savām eiropiešu spēlēm?
Droši vien, jo ir nakts vidus.
Es prasīju, vai tā ir viena no tavām eiropiešu spēlēm?
Jā. Itālija.
Es tikai gribēju, lai man atbild.
Ja uzdodu jautājumu un nesaņemu atbildi, tas mani sāpina.
Es atvainojos. Tas ir svarīgs kvalifikācijas mačs.
Nekas, mani neinteresē, ko skaties.
Es tikai gribu, lai tu ar mani runā.
-Es esmu tava sieva. -No stūra.
Jā, piespēlē, piespēlē. Jā. Jā. Iesit!
Piespēlē, piespēlē, piespēlē! Nu taču! Tu esi tieši pie...
Ko... Kāpēc tu tā izdarīji?
Vai atceries, kā mēs apskatījām šo māju?
Un mums abiem bija apjausmas brīdis, kad sapratām, ka šī ir mūsu māja, vai ne?
Piemēram, man tas notika virtuvē.
Tik daudz vietas, kur gatavot.
Un tev tas notika te, pagrabā.
Tik liela slepenība - kam?
Kam, Ērnij?
Lai skatītos spēles.
-Un viss? -Vai varu dabūt atpakaļ pulti?
Ko, ellē, tu dari? Ko tu...
Kas noticis ar... Kurš tev to izdarīja?
Es pati.
Čau, vecais.
Te Banija. Atkal.
Tev ir kādas ziņas par Taileru?
Jā, jā, es atkal zvanu.
Jo aizvien esmu bez sūda atbildes un sava sūda puiša.
Jā, labi. Nu zini ko?
Tu arī esi pilnīgi ķerts.
Vecīt, tev vajadzētu izdzert spaini miera zāļu.
Un tavai sūda mātei tāpat!
Piezvani man, ja ko uzzini, lūdzu.
-Vai kaut kas noticis? -Nē.
Izskatās, ka jums vajadzīga palīdzība.
Zini ko, pipeļģīmi? Nav vajadzīga.
Mans puisis mani piečakarēja.
Man ļoti žēl. Viņš noteikti ir traks.
Jā, nu tā tas notiek, vai ne?
Un nu vairs nevienam nevaru piezvanīt, jo savu sūda sīceni iemetu smiltīs.
Nu nepadodieties.
Man mašīnā ir metāla detektors. Varu atnest.
Ko tik es ar to varu atrast!
Briljanta gredzenus un zelta zobus.
Vienreiz pat moci atradu. Vēl aizvien ar to braucu.
Kāda jēga? Naudas vairs nav.
Tailera arī. Un visa pārējā.
Tam tā nebūtu jābūt.
Tik skaistu meiteni vajadzētu apčubināt no visām pusēm.
Kā karalieni.
Es to nemaz negribu. Es pati māku par sevi parūpēties.
Esmu to darījusi kopš 18 gadu vecuma.
Tad satiku smuku puisi
un piepeši iedomājos, ka vajadzētu kādam uzticēties.
Pati vainīga. Tikai es.
Nevienam šai pasaulē nevar uzticēties.
-Skat. Vienu atradu. -Es arī.
Redzat?
Jā, redzu.
Tu redzi šo?
Paliec, paliec.
Ak dievs!
Johaidī, es laikam tevi mīlu.
Viņas pašas grib, skaidrs? Viņas... visas.
Viņas neviens nepiespiež. Viņas piekrīt.
Es uz to uzstāju.
Ak tad tas tev patīk?
Kāpēc?
Es nezinu. Vienkārši patīk.
Tas ir dīvaini un apkaunojoši.
Un man vienkārši patīk. Man tiešām... vienmēr ir paticis.
Bet es to turēju noslēpumā.
Un tu ielauzies manā privātajā dzīvē, un tev nebija tiesību to darīt.
Es ļoti atvainojos.
Ak dievs, tas nebija taisnīgi.
-Es ļoti atvainojos. -Nolādēts, Grēta, nedari tā!
-Nepiekāpies tik viegli! -Piedod.
-Jau atkal! -Ak dievs, labi! Es esmu nikna!
Es uz tevi esmu nikna.
Tev no manis bija noslēpumi.
Es tevis dēļ sāku baidīties.
Kāpēc tu tā darīji?
-Lai tevi pasargātu. -No kā?
No manis.
Ka esmu... ka esmu...
Ka esmu briesmonis un slimais, un izvirtulis, un nenormālais.
Mēs visi esam slimie - vismaz iekšēji. Visi līdz pēdējam.
Es esmu...
Kāds?
Kāds tu esi? Pasaki, kāds esi.
Ērnij, turpmāk tev man ir jāsaka viss,
lai kas tas būtu.
Es esmu tik uzbudināts!
Esi gan.
-Jā. -Esmu.
-Kur es esmu? -Ei, ei.
Tu esi Losandželosā.
Atceries? Braucām vākt līdzekļus.
Jā.
Es redzēju galīgi traku sapni.
Mājā bija ielavījusies puma,
un tā bija sasodīti milzīga.
Un es nevarēju atrast Maju
un nevarēju atrast tevi.
Un nevarēju nosargāt savas meitenes.
Kur tu biji?
Aptiekā. Majai vēders. Tev vēders. Izvēlies melus. Turies pie tiem.
Es aizbraucu pie saviem vecākiem.
Mīļā.
Kāpēc tu tā darīji?
Es jutos briesmīgi, ka atvilku tevi šurp
un piespiedu to visu darīt, un pilnīgi velti.
Un es gribēju labot savu kļūdu un to izdarīju.
Tā nav...
Redzi?
Ko viņi par to grib?
Nožēlojami. Cik zemu tu vari krist.
Viņi grib satikties ar Maju.
Tu joko.
Es visu laiku būšu blakus. Viena viņa ar viņiem nepaliks.
-Viss būs droši. -Nē. Nē, tas nenotiks.
Lūdzu, lūdzu, nevajag. Nē, nē, nē. Lūdzu.
Piedod, piedod, piedod. Man nevajadzēja piekrist.
Bet padomā, cik daudz laba mēs ar to varētu izdarīt.
-Tu tik daudz varētu izdarīt. -Man vienalga!
Tas nav tā vērts.
Es labāk pārdotu dvēseli kukluksklanam.
Nu, bet ja nu tiktos tikai mana māte?
-Tikai māte? -Nu viņa jau nebija vainīga.
Tas bija tēta draugs.
Tu viņai izstāstīji, un viņa neko nedarīja.
Nu, zini, ko tad viņai vajadzēja darīt?
Viņa varēja tev ticēt!
Tevi aizstāvēt!
Bet viņai nebija dūšas.
Viņš tiešām domā, ka mums tas ir tik viegli.
Kāpēc lai nedomātu?
Nu cik tev bija gadu? Četrpadsmit?
Es īsti neatceros.
Trīspadsmit gadi, apaļš ģīmis, mīksts vēderiņš. Tu ļoti labi atceries.
Mēs tiem kretīniem neko neesam parādā.
Tava ģimene ir šeit, skaidrs?
Maja un es.
Labi.
Labi?
Tu nopietni?
Ļauj sākt ar to, ka es ļoti atvainojos, mīļā. Ļoti.
Es rīkojos slikti.
Un es visu nakti braucu pie tevis ar savu skrituļdēli,
gribēju ar tevi aprunāties, un es vienkārši...
Es vienkārši...
-Tev rokā ir nazis? -Jā,
jo esmu uz tevi nikna, sūdagabals,
un es likšu to lietā!
Tev kāds uzmācās?
Kurš, ellē, tev uzmācās? Uzmācījās, uzmācās - nav svarīgi.
Es to sūda džeku nositīšu.
Kaut kāds lūriķis. Man nevajadzēja ar viņu runāt.
Es nezināju, kur tu esi! Es nespēju padomāt!
Bļāviens, mīļā. Tā nav tava vaina. Es esmu vainīgs.
Kad neesi man līdzās, es pieņemu sliktus lēmumus.
Tāpēc tu man esi vajadzīga. Un tāpēc arī tu man patīc.
Labi.
Jo tu būtībā esi viss, kas man ir.
Man nav rezerves plāna.
Es tev esmu stāstījis par to kretīnu Braienu?
Par savu brāli?
Nē, mans brālis Braiens ir tīri foršs.
Tikai pēc tā negadījuma kluss.
Es runāju par savu patēvu Braienu.
Nē.
Viņš bija klasisks visparastākais kretīns.
Komandēja mūs, sauca mani par idiotu.
Un mamma vienmēr piekrita viņam.
Gaidīju, kad vienreiz nepiekritīs, bet viņa vienmēr piekrita.
Sliktie zaudē tikai filmās.
Dzīvē viņi uzvar.
Bet es tomēr esmu idiots.
Zini, es...
Es nopirku dēli un nemaz neatceros, ka būtu to darījis.
Zinu, ka mēģinām iekrāt. Es... es visu salaidu dēlī.
Vai varam par to parunāt vēlāk?
Bļāviens, jā.
Es tik ļoti piekrītu.
-Ņem, mīlulīt. Apsēdies. -Varbūt viņai vajag kaut ko ceļam?
-Kādu našķi vai vēl kaut ko? -Būs labi. Paldies par visu.
Protams. Zini, nu laikam, kad nākamreiz tiksimies, es arī būšu mamma.
Zinu, ka tā ir visdabiskākā lieta pasaulē
un man nevajadzētu baidīties, bet es nedaudz baidos.
Saki kaut ko. Nomierini viņu. Esi vienreiz cilvēks.
Neviena nejūtas gatava. Bet tici man, tev ir viss, kas vajadzīgs.
Nevajag baidīties.
Vismaz par dzemdībām ne.
Kļūt par mammu - tas, zini, ir biedējoši un uz mūžu.
Bet - lai veicas!
Tev viss būs labi.
-Liels paldies. -Paldies.
-Atā. -Bija prieks redzēt. Lai veicas!
Mēs par tevi turēsim īkšķi.
-Balsojiet par Rūbinu! -Sarauj, Rūbin!
-Atā. -Atā, Maja.
Ak dievs, likās, viņi nekad neaizbrauks.
Labrīt.
Man vakar bija ļoti jocīgs sapnis. Redzēju tevi.
Nu, ko es darīju?
Ceru, ka glābu pasauli.
Nē, tu slīki.
Nu tas neizklausās labi.
Tu kliedzi, un tur bija arī mamma.
Ļoti mulsinošs sapnis, bet superreāls.
Jūs taču vakarnakt nepeldējāties, ko?
Tā iet, ja pirms gulētiešanas skatās televizoru.
It īpaši to seriālu Fantasy Island.
Jā.
Jā, droši vien tāpēc.
Mamma vēl guļ? Brokastis nav gatavas.
-Tava māte domāja, ka tu neieradīsies. -Teicu, ka neesmu pārliecināta.
Agrāk uz tevi īsti nevarēja paļauties, tāpēc aizdomas ir pavisam dabiskas.
Un kur viņa ir?
Viņa ir pie mājas mašīnā ar savu tēti.
Un tur viņa arī paliks.
Ziniet, nu jau esmu satikusi daudzus kretīnus.
Nepieklājīgus, riebīgus, pat vardarbīgus cilvēkus.
Bet jūs esat visbriesmīgākie kretīni no visiem.
Skaistā mājā, ar labām manierēm,
tāpēc neviens nedomā,
ka patiesībā jūs esat bezsirži un ķēmi!
Kad biju pusaudze, jūs mani komandējāt, un es to nesapratu.
Jā, jūs man bijāt visa pasaule.
Un tagad es zinu, ka jūs esat divi bailīgi, veci priekšpilsētas mūdži,
kurus biedē patiesība!
Manā mājā tu tā nerunāsi!
Tu zini, kas tavā mājā notika? Ko izdarīja tavs korporācijas draudziņš?
Viņš ienāca manā istabā
un novilka man pidžambikses, un iespļāva sev saujā...
Beidz, vienkārši izbeidz!
-Tūlīt pat izbeidz! -Un jūs man neticējāt.
Un aizvien man neticat. Nu tad tagad ticiet!
Tu jūties labi?
Jā. Jā, viss kārtībā.
Malacīte. Jā.
Braucam prom.
Es eju nopeldēties.
-Tev ir jauns peldkostīms, mammīt? -Nē, tas man ir sen.
-Tev izskatās liels dibens. -Kā divi spilveni.
-Tev jāvelk cits peldkostīms. -Uzvelc drēbes.
Ei! Diezgan! Neesiet nepieklājīgi.
Mammīte ies paplunčāties baseinā.
Izbaudi, mīļumiņ.
Paldies.
Labi, ēdiet savas pārslas.
-Paldies, mammīt! -Paldies, mammīt.
Mosties nu, mīlulīt. Jāceļas.
Re, ko es atradu!
Diena galā, nu jāskatās...
Ei, sirsniņ! Jēzus nāk, izliecies, ka strādā!
Redzēju tādu uzlīmi uz mašīnas. Baigi sasmējos.
Mīļā, tev tiešām jāceļas.
Mans draugs brauc mājās. Un viņš ir arī mans priekšnieks.
Vai dieniņ.
Tad jau laikam tīrīšu viens pats.
Vakar mums gāja jautri, ne?
Kas tad tas?
ŽURNĀLS
Es joprojām neciešu Losandželosu. Pilnīgi oficiāli.
Paldies dievam, esam mājās.
-Un zini, ko vēl pateikšu? -Jā?
Nezinu, vai es tik drīz tur atgriezīšos - ja vispār atgriezīšos.
Tomēr es priecājos, ka aizbraucām.
Tas man atgādina, kas man ir tepat mājās
un par ko mēs cīnāmies.
Tā gan.
Paskat, paskat, paskat!
Jūs abi gan esat smuki kā mūķenes petene.
-Sveiks, Džer. Kas noticis, vecīt? -Nezinu, draugs.
Varbūt paprasi sievai.
Ko, Šīla?
Kas, ellē, notiek?
Tulkojis Imants Pakalnietis