שלום, יש שם מישהו?
ג'ון!
ג'ון, תפסיק!
אני מצטער. אני מצטער. -זה בסדר.
זה בסדר. תפסיק להגיד את זה. -אני מצטער.
תפסיק להגיד את זה. תפסיק.
אתה בסדר.
אני לא בסדר.
תודה רבה שבאתם.
אלה היו האחרונים, הא? -כן.
כן.
מפתיע שכולם הולכים הביתה לישון מוקדם כל כך.
אתה יודע, לאנשים יש עבודה.
ביום ראשון?
מה אתה רוצה שאומר, דני?
אתה מפיל את זה עליי ברגע האחרון, אני מארגן לך מסיבה.
עשיתי כמיטב יכולתי. אני מצטער שזה לא נראה כמו וודסטוק.
זה בסדר. זאת הייתה אחלה מסיבה. אל תדאג.
אתה יודע, מופעל עליי הרבה לחץ.
אני...
אתה כותב ספר אחד, מצלם סרטון אחד,
ומיד, בום! לוחצים עליך שתוציא את הספר הבא.
"כדאי שתזדרז, לפני שיבוא מישהו אחר ו..."
יגיע לפניך לקו הסיום?
רוצה לשתות משהו?
כן. מה יש לך?
"מקאלן" בן 40.
טוב.
אלא אם כן זה יותר מדי קפיטליסטי ואליטיסטי מצדי.
שמרתי את החומר הטוב עד שכולם ילכו.
לא ככה אמרת? -כן. הנה זה מתחיל.
מה אני? גרוע כמו רייגן? -יותר גרוע מרייגן.
יותר גרוע מרייגן. נכון.
הנה זה... כן, באמת. -באמת?
פשוט תיקח את זה.
תמיד ידעת להטיח האשמות אבל לא לקבל אותן,
אתה יודע?
אני יודע.
יש לך יופי של זולה פה.
כן.
אני אגיד את זה כי זה צריך להיאמר,
אבל אני חושב שאתה צריך להרפות מעצמך קצת וליהנות מזה.
אני לא יכול. זה פשוט... אני לא בנוי ככה.
וחוץ מזה, אני מקנא במה שיש לך, אתה יודע את זה.
אל תתחיל עם השטויות האלה. -למה לא? זה נכון.
אתה חי לך פה בנוחות על הר הוליווד,
ומשום מה מקנא בדבקות המקסימה שלי
באידיאולוגיה של נעורינו.
היא בחרה בך.
בסופו של דבר, היא בחרה בך, אז...
חומד, אתה בא למיטה?
מותק, אני כבר בא.
אני מתגעגעת אליך.
היא כל כך חרמנית. -כן.
אני לא עומד בקצב שלה.
אני... והקולות שהיא עושה, זה כמו חיה.
כן, חווינו את זה מקרוב אתמול בלילה.
שמעתם את זה? -את הכול. כן.
התכנון הפתוח הדפוק של הבית הזה.
מותק?
חומד, אמרתי שאני תכף בא, טוב?
אני צריך לסיים את המשקה שלי, לסגור כמה דברים, להפעיל את האזעקה.
בחייך. -אזעקה?
יש לכם אזעקה נגד פורצים כאן בגן עדן?
כן, לכל תושבי הקניון יש. אתה יודע, אחרי מנסון.
כן. -זה או זה או רובה ציד.
היא לא מרשה לי להחזיק רובה...
אתה לא יכול להפעיל את האזעקה. שילה עוד לא חזרה.
מה? היא לא ישנה בחדר?
לא, היא הלכה. המכונית שלכם לא פה. -מה?
את מרגישה טוב?
את נראית טוב, עדיין.
ואת נראית שדופה, עדיין.
אני מרגישה טוב. קצת עייפה.
מאיה כבר בת ארבע, אז היא פעילה מאוד.
ואתם מתכוונים לנסות להביא עוד ילד?
או שזה לא מתאים לסגנון החיים שלכם?
בסדר, יקירי, רק...
לפחות הבאת לנו תמונה לראות?
כן, אמור להיות לי משהו בתיק. הן קצת ישנות.
היא מתוקה. פשוט מתוקה. כן.
והלחיים האלה.
והעיניים האלה.
את יודעת, סרגתי לה כובע.
כמובן, הוא בטח כבר קטן מדי.
כן, יש לה ראש גדול.
נכון שהיא חמודה פה?
מקסימה.
אני יודעת כמה כעסת,
אבל אם נוכל רק לפגוש אותה, אפילו לאחר צהריים אחד,
אני אעריך את זה מאוד.
את יודעת שהיא לא תאפשר את זה.
היא הבהירה את זה במהלך השנים, ואנחנו צריכים לקבל את זה.
בסדר, אבל היא פה.
כלומר, היא בטח באה הנה מסיבה מסוימת.
שנינו יודעים מה הסיבה.
נכון?
המצב... כן, הוא לא היה מזהיר...
מבחינה כספית.
למה?
אנחנו זקוקים למעט עזרה.
דני הוא לא אדם רע.
מעולם לא חשבנו כך. -אחת, שתיים, שלוש.
הוא פשוט נאיבי. אנחנו יודעים שזה מקסים, אבל אין בזה יציבות.
אחת, שתיים, שלוש. -בסדר. מספיק, יקירי.
כמה עזרה את צריכה?
אחת, שתיים, שלוש. -כן.
כמה יידרש מאיתנו?
אל תיסוגי. שלא תעזי.
חמשת אלפים דולר.
זה המון כסף.
שיושב לכם בחיסכון בבנק.
אנחנו נדבר על זה, נכון, וון? ונודיע לך.
זה חייב להיות הלילה, אחרת לא תזכו להכיר את הנכדה שלכם.
לא, לא...
הם עדיין עושים את זה?
היא עדיין מצליחה להשיג את מבוקשה אם היא מסרבת?
כל הכבוד, אמא. כל הכבוד.
תודה. -זה בסדר.
לא, זה לא בסדר.
יפה מצדך... לטפל בי.
לטפל בכולנו.
אתה יכול לספר לי מה קרה?
רק רציתי להיכנס לשחות.
הסתבכתי קצת, זה הכול.
טוב.
אבל אתה לא יודע. לשחות, זאת אומרת.
זה לא נכון.
אני לא עושה את זה הרבה...
אבל זה לא נכון שאני בהכרח לא יודע.
בסדר, חשבתי ש...
אבל זה בסדר.
אבל אתה לא שוחה היטב, ג'ון. אלמלא הייתי שומעת אותך שם...
הייתי שוחה, בילדותי, באגם שליד הבית.
הוא גדול למדי כך שיש בו זרם חזק.
אחיי ואני נהגנו להתחרות.
אני עדיין זוכר את התחושה הזאת של להגיע לאמצע.
לנקודת האל-חזור.
שממנה לשחות חזרה היה קשה לא פחות מלהמשיך באותו כיוון.
הייתי ממשיך.
והייתי מנצח.
אלוהים היה איתי באותם ימים.
הוא עדיין איתך.
תראה את כל מה שהשגנו יחד, את כל מה שהתברכנו בו.
אני מרגיש כך רוב הזמן.
באמת.
אבל לא כל הזמן.
אתה נתון לטרדות רבות כל כך, עם הבחירות, עם מיזם הפיתוח.
בוא נלך לישון, ובבוקר הרגשתך תשתפר.
לא טוב לי.
וואו. ברצינות?
לא תפסול את זה? זאת כבר לא עבירה? בחייך.
בחייך.
היי, ארני, מה אתה רואה?
זה כדורגל.
אחד מהמשחקים האירופיים שלך?
כנראה. אמצע הלילה עכשיו.
אמרתי, זה אחד המשחקים האירופיים שלך?
כן. איטליה.
רק רציתי שתענה לי.
זה מעליב לשאול שאלה ולא לקבל תשובה.
אני מצטער. זה משחק מוקדמות חשוב.
זה בסדר. לא אכפת לי במה אתה צופה.
אני רק רוצה שתתקשר איתי.
אני אשתך. -מהקרן.
תמסור, תמסור, תמסור, תמסור. כן. כן. תבקיע לנו.
תמסור, תמסור, תמסור. באמת! אתה ממש מול...
מה... למה עשית את זה?
אתה זוכר שראינו את הבית הזה?
ולשנינו היה את הרגע שידענו שהוא שלנו, נכון?
בשבילי זה היה המטבח.
כל המרחב הזה להכנות ולבישולים.
ובשבילך זה היה המרתף הזה.
כל הפרטיות הזאת, לאיזה צורך?
לאיזה צורך, ארני?
כדי לצפות במשחקים.
זה הכול? -אני יכול לקבל את השלט שלי בחזרה?
מה את עושה לעזאזל? מה את עו...
מה קרה ל... מי עשה את זה?
אני עשיתי את זה.
היי, אחי.
זאת באני. שוב.
שמעת משהו מטיילר?
- טלפון -
כן, כן, אני שוב מתקשרת.
כי עדיין לא קיבלתי תשובה ולא מצאתי את החבר שלי.
כן, בסדר. אתה יודע מה?
גם אתה פסיכי על כל הראש.
בן אדם, אתה צריך לקחת דלי של כדורי הרגעה.
וגם אמא שלך הבת-אלף!
תתקשר אליי אם תשמע משהו, בבקשה.
את צריכה משהו?
לא.
בהחלט נראה לי שאת צריכה עזרה.
לא תאמין, פרצוף תחת, אני לא צריכה.
החבר שלי דפק לי ברז.
צר לי לשמוע. הוא בטח משוגע.
טוב, ככה זה בחיים, נכון?
ועכשיו אני לא יכולה להתקשר לאף אחד
כי העפתי את כל הכסף הקטן שלי לחול.
אל תוותרי.
האמת היא שיש לי גלאי מתכות במשאית.
תתפלאי מה אני יכול למצוא עם הדבר הזה.
טבעות יהלומים ושיני זהב.
פעם אפילו מצאתי אופניים. אני עדיין רוכב עליהם.
מה הטעם? הוא איננו.
כמו טיילר. כמו הכול.
זה לא חייב להיות ככה.
בחורה יפה כמוך, את צריכה שישרתו אותך במסירות מלאה.
כמו מלכה.
אני בכלל לא רוצה את זה.
אני יכולה לדאוג לעצמי.
כמו שעשיתי מגיל 18.
ואז הכרתי בחור נחמד,
ופתאום נדמה לי שאני יכולה לבטוח במישהו.
זאת טעות שלי. זאת אשמתי.
אני לא יכולה לבטוח באף אחד בעולם הזה.
בום. מצאתי אחד. -גם אני.
אתה רואה?
כן.
את רואה את זה?
תישארי, תישארי.
אוי, אלוהים.
בחיי, אני חושב שאני אוהב אותך.
הן רוצות לעשות את זה, בסדר? הן... כולן.
לא מכריחים אותן. הן כולן מסכימות.
אני עומד על כך.
אז זה מה שאתה אוהב?
למה?
אני לא יודע. אני פשוט אוהב.
זה מוזר וזה מביך.
ואני פשוט אוהב את זה. אני באמת... תמיד אהבתי.
אבל שמרתי את זה לעצמי.
ואת חדרת לפרטיות שלי, ולא הייתה לך שום זכות לעשות את זה.
אני כל כך מצטערת.
אוי ואבוי, זה היה ממש לא הוגן כלפיך.
אני כל כך מצטערת. -לכל הרוחות, גרטה, אל תעשי את זה.
אל תוותרי כל כך בקלות. -אני מצטערת.
עשית את זה שוב. -אלוהים אדירים, בסדר! אני כועסת.
אני כועסת עליך.
הסתרת ממני דברים.
הפחדת אותי.
למה עשית את זה?
כדי להגן עלייך. -ממה?
ממני.
מכך שאני... שאני...
שאני מפלצת ופסיכי וסוטה ומעוות.
אנחנו כולנו פסיכים. בפנים, בכל אופן. כל אחד ואחד מאיתנו.
אני...
מה?
אתה מה? תגיד מה אתה.
ארני, אתה חייב להגיד לי את זה מעתה והלאה,
מה שזה לא יהיה.
אני כל כך דלוק.
נכון, אתה דלוק.
כן. -אני דלוק.
איפה אני? -היי, היי.
אתה בלוס אנג'לס.
זוכר? יצאנו למסע גיוס כספים.
כן.
היה לי חלום מטורף לגמרי.
הייתה פומה שהסתובבה חופשי בבית,
והיא הייתה ענקית.
ולא מצאתי את מאיה,
ולא מצאתי אותך.
ולא יכולתי להגן על הבנות שלי.
לאן הלכת?
בית מרקחת. הבטן של מאיה. הבטן שלך. תבחרי שקר. תדבקי בו.
נסעתי הביתה להורים שלי.
חומד.
למה עשית את זה?
הרגשתי כל כך נורא שגררתי אותך הנה
ואילצתי אותך לעשות את כל זה, והכול לשווא.
ופשוט רציתי לתקן את המצב, ותיקנתי.
זה לא...
אתה רואה?
מה הם רוצים בתמורה?
דוחה. עד לאן את מוכנה לרדת.
הם רוצים לפגוש את מאיה.
את צוחקת עליי.
אני אהיה שם כל הזמן.
היא לא תהיה איתם לבד לרגע.
זה יהיה בטוח לגמרי. -לא. לא, זה לא יקרה.
בבקשה, בבקשה, לא. לא, לא, לא. בבקשה.
אני מצטערת, אני מצטערת, אני מצטערת. לא הייתי צריכה להסכים.
אבל רק תחשוב על כל הדברים הטובים שנוכל לעשות עם זה.
על כל מה שתוכל לעשות. -לא אכפת לי.
זה לא שווה את זה.
אני מעדיף למכור את נשמתי לקו-קלוקס-קלאן.
מה אם זו הייתה רק אמא שלי?
רק אמא שלך? -זאת לא הייתה אשמתה.
זה היה חבר של אבא.
את סיפרת לה, והיא לא עשתה כלום.
טוב, מה היא הייתה אמורה לעשות?
היא הייתה יכולה להאמין לך.
להגן עלייך.
אבל לא היה לה אומץ.
הוא באמת חושב שזה כל כך קל לנו.
ולמה שלא יחשוב כך?
בת כמה היית? בת 14?
אני לא יודעת בדיוק.
בת 13, פנים עגולות, בטן רכה. את יודעת בדיוק.
אנחנו לא חייבים לחארות האלה שום דבר.
המשפחה שלך נמצאת כאן, טוב?
מאיה ואני.
טוב.
טוב?
אתה צוחק עליי?
בתור התחלה תרשי לי רק לומר שאני מצטער, אחותי. אני מצטער.
עשיתי מעשה רע.
והעברתי את כל הלילה בגלישה על הסקייטבורד,
מנסה לדבר איתך, ואני פשוט...
אני פשוט...
את מחזיקה סכין? -כן,
כי אני מעוצבנת עליך, חתיכת חרא,
ואני אשתמש בה!
מישהו התנפל עלייך?
מי התנפל עלייך? התנפץ, התפוצץ, לא משנה.
אני אהרוג אותו!
איזה מטרידן אחד. לא הייתי צריכה לדבר איתו.
לא ידעתי איפה אתה! לא חשבתי!
לעזאזל, אחותי. זאת לא אשמתך. זאת אשמתי.
כשאת לא לידי, אני מקבל החלטות גרועות.
בגלל זה אני צריך אותך. וחוץ מזה, אני גנוב עלייך.
יופי.
כי אתה פחות או יותר כל מה שיש לי.
אין לי תוכנית גיבוי.
סיפרתי לך פעם על החרא הזה, בריאן?
אחיך?
לא, בריאן אחי הוא די מגניב.
הוא רק שקט כזה מאז התאונה שלו.
התכוונתי לבריאן אבי החורג.
לא.
הוא היה פשוט דפקט מושלם מהשורה.
היה רודה בנו, קורא לי אידיוט.
ואמא שלי תמיד הצדיקה אותו.
תמיד חיכיתי שהיא תפסיק עם זה, אבל היא המשיכה.
הבריונים מפסידים רק בסרטים.
בחיים האמיתיים הם מנצחים.
אבל אני באמת אידיוט.
כלומר, אני...
קניתי גלשן, ואני בכלל לא זוכר שעשיתי את זה.
אני יודע שאנחנו מנסים לחסוך. אני פשוט... פישלתי.
אפשר לדבר על זה אחר כך?
בטח.
אני זורם עם זה לגמרי.
לכי, חמודה. שבי. -היא צריכה משהו לדרך?
חטיפים או משהו כזה? -אנחנו בסדר. תודה על הכול.
כמובן. אני מניחה שבפעם הבאה שנתראה, גם אני אהיה אמא.
אני יודעת שזה הדבר הכי טבעי בעולם
ואני לא צריכה לפחד, אבל אני קצת פוחדת.
תגידי משהו. תרגיעי אותה. תהיי אנושית לשם שינוי.
אף אחת לא מרגישה מוכנה. אבל תסמכי עליי, יש לך כל מה שאת צריכה.
אין מה לפחד.
מהחלק של הלידה, בכל אופן.
להיות אמא, זה מבעית וזה לתמיד.
אבל בהצלחה.
את תהיי בסדר.
תודה רבה. -תודה.
להתראות. -היה טוב לראות אתכם. בהצלחה.
נחזיק לך אצבעות.
הצביעו רובין. -קדימה רובין.
ביי. -ביי, מאיה.
אוי, אלוהים. חשבתי שהם לעולם לא ייסעו.
בוקר טוב.
היה לי חלום מוזר ביותר אתמול בלילה. אתה הופעת בו.
כן? מה עשיתי?
אני מקווה שהצלתי את העולם.
לא, אתה טבעת.
זה לא נשמע טוב.
אתה צעקת לעזרה, ואמא הייתה שם.
זה היה מבלבל, אבל אמיתי מאוד.
לא שחיתם אתמול בלילה, נכון?
זה מה שקורה כשצופים בטלוויזיה לפני השינה.
במיוחד בתוכנית הזאת "אי האשליות".
כן.
כן, זאת כנראה הסיבה.
אמא עדיין ישנה? אין ארוחת בוקר.
אמא שלך חשבה שלא תגיעי.
אמרתי שאני לא בטוחה.
לא היית הכי אמינה בעבר,
כך שרק טבעי שתהיתי.
ואיפה היא?
היא במכונית עם אבא שלה, בחוץ.
ושם היא תישאר.
אתם יודעים, יצא לי לפגוש הרבה חארות בחיים.
אנשים גסים, נבזיים, אפילו אלימים.
אבל אתם החארות מהסוג הכי גרוע שיש.
בבית היפה עם הנימוסים הטובים,
כי אף אחד לא יכול לצפות את זה,
איזה צמד של בני אדם מחורבנים ומרושעים אתם!
רדיתם בי לא מעט כנערה, ואני לא ידעתי שאפשר אחרת.
כן, חשבתי שאתם כל עולמי.
ועכשיו אני יודעת שאתם פשוט שני זקנים דפוקים ומפוחדים מהפרוורים,
מבועתים מהאמת!
את לא תדברי ככה בבית שלי!
אתה יודע מה קרה בבית שלך?
מה החבר שלך מאחוות הסטודנטים עשה?
הוא נכנס לחדר שלי
והוריד לי את מכנסי הפיג'מה וירק על היד שלו...
תפסיקי, פשוט תפסיקי!
תפסיקי עם זה מיד! -ולא האמנת לי.
ואת עדיין לא מאמינה לי. אז תאמיני לזה!
את בסדר?
כן. כן, אני בסדר.
כל הכבוד לך. כן.
בואו נעוף מפה.
אני הולכת לשחות.
זה בגד ים חדש, אמא? -לא, יש לי אותו ממזמן.
הטוסיק שלך נראה גדול. -כמו שתי כריות.
את צריכה ללבוש עוד בגד ים. -תלבשי בגדים.
היי, היי. זה מספיק. אל תתחצפו.
אמא הולכת ליהנות בבריכה.
תעשי חיים, מתוקה.
תודה.
קדימה, לאכול את הדגנים.
תודה, אמא. -תודה, אמא.
בוקר אור, מותק. הגיע הזמן לקום.
תראי מה מצאתי פה.
"היום חלף, הגיעה עת לראות..."
היי, בובה. ישו מגיע, תיראי עסוקה.
ראיתי את זה פעם על מדבקת פגוש. בהחלט העלה בי חיוך.
חומד, את ממש צריכה לקום.
החבר שלי חוזר הביתה. והוא במקרה גם הבוס שלי.
אוי ואבוי.
אני מניח שאנקה בעצמי.
היה ממש כיף אתמול בלילה, נכון?
מה יש לנו פה?
- יומן -
אני עדיין שונא את לוס אנג'לס. באופן רשמי.
תודה לאל. הגענו הביתה.
ואני אגיד לך עוד משהו. -כן.
אני לא יודע אם אחזור לשם בקרוב, או בכלל.
ולמרות זאת, אני שמח שנסענו.
זה מזכיר לי את מה שיש לי ממש כאן בבית...
ועל מה אנחנו נאבקים.
נכון.
תראו, תראו, תראו.
איזה זוג יפה, כמו מנוש של נזירה.
היי, ג'ר. מה קורה, גבר? -לא יודע, ידידי.
אולי תשאל את אשתך?
הא, שיל?
מה קורה פה לעזאזל?
תרגום: מרב שמבן