Има ли някой?
Джон!
Джон, спри!
Съжалявам. - Спокойно.
Стига си повтарял. - Съжалявам.
Стига си се извинявал.
Добре си.
Не съм добре.
Благодаря, че дойдохте.
Последните ли бяха? - Да.
Да.
Изненадан съм, че всички си лягат рано.
Хората имат работа.
В неделя?
Какво искаш, Дани?
В последния момент ти спретнах парти.
Постарах се, но не беше като "Удсток".
Спокойно, беше страхотно парти. Не се напрягай.
Върху плещите ми пада голям товар.
Написваш една книга, снимаш един клип
и веднага... Бам! Искат следващата.
"По-добре побързай, преди някой да..."
Да те изпревари?
Искаш ли питие?
Да. Какво имаш?
Четиридесетгодишно уиски "Макалан".
Добре.
Освен ако не е снобско от моя страна.
Вадя хубавото пиене след гостите.
Не каза ли това? - Ето, почна се.
Как го каза? Зле като Рейгън? - По-зле от Рейгън.
По-зле от Рейгън. Точно така.
Да, не. Наистина. - Наистина?
Просто пий.
Винаги ти се е удавало да поучаваш,
знаеш ли това?
Знам.
Много добре си се уредил.
Да.
Ще го кажа, защото трябва да се каже.
Мисля, че трябва да си дадеш почивка и да се забавляваш.
Не мога. Не съм устроен така.
Освен това ти завиждам за това, което имаш.
Не започвай с глупостите. - Защо не? Истина е.
Та ти си кацнал на холивудския хълм,
а си седнал да ми завиждаш, че съм верен на възгледите от младостта ни.
Тя избра теб.
В крайна сметка тя избра теб.
Скъпи, идваш ли да си лягаш?
Скъпа, ей сега се качвам.
Липсваш ми.
Разгонила се е. - Да.
Не мога да й смогна.
И издава животински звуци.
Да, снощи ви чувахме идеално.
Чуваше ли се? - Всичко.
На ти къща без врати!
Скъпи?
Казах, че идвам, нали?
Ще си доизпия питието, ще обиколя къщата, ще пусна алармата.
Стига. - Аларма?
Крадци тук, в рая?
Всички в каньона имат. След Чарлс Менсън. Аларма или пушка. Тя не иска пушка.
Не пускай алармата. Шийла я няма.
Какво? Не спи ли в спалнята?
Не, излезе. Колата ви я няма. - Какво?
Добре ли си?
Все още изглеждаш добре.
А ти все още си кльощава.
Добре съм. Малко съм изморена. Мая е на четири години, кипи от енергия.
Правите ли опити за второ?
Или това е против начина ви на живот?
Добре, скъпи, просто...
Носиш ли ни поне нейна снимка?
Да, трябва да имам в чантата. Може би е стара.
Тя е съкровище. Просто съкровище. Да.
И тези бузи.
И очите.
Знаеш ли, изплетох й шапка.
Разбира се, вече ще й е малка.
Да, тя има голяма глава.
Не е ли сладка?
Красавица.
Знам колко си ни ядосана,
но ако можем да се срещнем с нея, дори за един следобед,
това ще означава много за мен.
Знаеш, че няма да го допусне.
Даде ни ясно да разберем, трябва да го приемем.
Добре, но е дошла. Тя сигурно има причина.
И двамата знаем каква.
Нали?
Положението не е розово.
Откъм пари.
И как така?
Няма да откажем помощ.
Дани не е лош човек. Не сме мислили, че е. - Едно, две, три.
Наивен е. Омайва те, но не може да се разчита на него.
Едно, две, три. - Стига.
Колко ти трябват?
Едно, две, три. - Да.
Колко ще стигнат?
Не смей да се отказваш.
Пет хиляди. - Ужасно много са.
И си стоят в банката.
Ще го обсъдим, нали, Вон? И ще ти кажем.
Още тази вечер, иначе няма да видите внучката си.
Недей…
Още ли го правят?
Тя още ли постига своето по този начин?
Точно така, мамо.
Благодаря. - За нищо.
Не, наистина.
Много мило от твоя страна да се грижиш за мен.
Да се грижиш за всички ни.
Ще ми кажеш ли какво стана?
Исках да поплувам.
Нещо се обърка, това е.
Добре.
Но не можеш. Да плуваш, искам да кажа.
Не е вярно.
Рядко го правя.
Но не е вярно, че не мога.
Мислех, че…
Няма проблем.
Но не можеш да плуваш добре, Джон. Ако не те бях чула...
Плувах като малък в езерото до къщата ни.
Голямо е, със силно течение.
С братята ми се състезавахме.
Все още помня чувството да стигнеш до средата.
Там не можеш да се откажеш.
Връщането беше също толкова трудно, колкото отиването дотам.
Не спирах.
И побеждавах.
Тогава Бог беше с мен.
Все още е с теб.
Виж всичко, което имаме заедно, благословени сме.
Чувствам се така почти винаги.
Наистина.
Но невинаги.
Много ти се е насъбрало покрай изборите и проекта.
Хайде да се наспим и на сутринта ще си по-добре.
Не съм щастлив.
Наистина?
Няма ли да свириш това? Не се ли брои за фал?
О, стига де.
Ърни, какво гледаш?
Футбол.
Един от европейските ти мачове?
Сигурно. Посред нощ е.
Попитах европейски мач ли е.
Да. Италия.
Просто исках да ми отговориш.
Обидно е да питаш и да не ти отговарят.
Съжалявам. Това е важен мач, квалификация.
Няма проблем. Не ми пука какво гледаш. Просто искам да общуваш с мен.
С жена си. - Ъглов удар.
Да, подай, подай. Хайде, вкарай.
Пас, пас. О, стига де! Точно пред...
Защо го направи?
Помниш ли, когато дойдохме на оглед тук?
В един момент и двамата знаехме, че ще я купим.
На мен ми хареса кухнята.
Има достатъчно място да готвя.
На теб ти допадна мазето.
Защо ти е това усамотение?
Защо, Ърни?
Да гледам мачове.
Само това? - Би ли ми върнала дистанционното?
Какво правиш, по дяволите? Какво...
Какво е станало... Кой ти стори това?
Аз.
Здравей.
Бъни е. Отново.
Тайлър да се е обаждал?
Да, пак звъня.
Защото все още нямам шибан отговор или шибано гадже.
Добре. Знаеш ли?
Ти също не си с всичкия си.
Трябва ти цяла кофа с успокоителни.
И на проклетата ти майка!
Обади се, ако чуеш нещо, моля.
Търсиш ли нещо?
Не.
Струва ми се, че ти трябва помощ. - Познай, мухльо. Не ми трябва.
Гаджето ми върза тенекия.
Съжалявам. Трябва да е луд.
Това е положението.
А сега не мога да се обадя на никого, защото хвърлих монетите в пясъка.
Не се отказвай.
Всъщност в колата имам метален детектор.
Ще се изумиш какви неща намирам.
Диамантени пръстени, златни зъби.
Веднъж намерих дори колело. Още го карам.
Какъв е смисълът? Изгубих ги.
Като Тайлър. Като всичко.
Не трябва да е така.
Такова красиво момиче като теб трябва да бъде носено на ръце.
Като царица.
Не искам такова нещо.
Мога да се грижа за себе си.
Правя го от 18-годишна.
После се запознах с готино момче
и незнайно защо реших да му се доверя.
Сама съм си виновна.
На никого не бива да имам доверие.
Бам! Намерих една. - И аз.
Виждаш ли?
Да.
Виждаш ли това?
Остани, не тръгвай.
О, боже.
Мисля, че те обичам.
Те искат да го направят. Всички до една.
Не ги карам насила.
Държа да са съгласни.
Това ли ти харесва?
Защо?
Не знам. Просто ми харесва.
Смахнато е и ме е срам.
Харесва ми. Наистина. Винаги е било така.
Но го криех.
Ти нахлу в личното ми пространство, а нямаше това право.
Съжалявам.
О, боже. Не беше редно.
Съжалявам. - По дяволите, Грета, недей!
Не се отказвай толкова лесно. - Съжалявам.
Пак го направи. - О, боже! Добре, бясна съм!
Бясна съм ти.
Крил си го от мен.
Накара ме да се страхувам.
Защо така?
За да те предпазя. - От какво?
От мен самия.
Аз съм...
Чудовище, извратеняк, перверзник и особняк.
Всички сме извратени. В мислите си. Всички до един.
Аз съм…
Какво?
Какво си? Кажи какво си.
Ърни, отсега нататък искам да ми казваш
каквото мислиш.
Толкова съм възбуден!
Точно така.
Да. - Така е.
Къде съм? - В Ел Ей.
Помниш ли? Дойдохме тук да съберем пари.
Да.
Сънувах нещо шантаво.
В къщата се разхождаше пума.
Беше грамадна.
И не можех да намеря Мая,
не можех да намеря теб.
Не можех да защитя момичетата си.
Къде беше?
Аптеката. Твоят корем или на Мая. Избери лъжа и бъди последователна.
Бях при родителите си.
Скъпа.
Защо го направи?
Беше ми гузно, че те завлякох тук насила
и те накарах да направиш всичко това, и то напразно.
Исках да оправя нещата. И го направих.
Това не е...
Виждаш ли?
Какво поискаха в замяна?
Безобразие. Крайностите, до които стигаш.
Искат да се запознаят с Мая.
Шегуваш се.
Ще съм там през цялото време.
Няма да остане сама с тях.
Ще е в безопасност. - Няма да го позволя.
Моля те. Недей. Не, моля те.
Съжалявам. Не биваше да се съгласявам.
Но помисли за хубавите неща, които бихме могли да направим.
Какво би могъл да направиш. - Не ми пука.
Не си струва.
По-скоро ще дам душата си на "Ку-Клукс-Клан".
Ако е само с майка ми?
Само с нея? - Не беше виновна тя.
А приятелят на татко.
Казала си й и не е направила нищо.
Какво трябваше да направи?
Да ти повярва.
Да те защити.
Но не й е стискало.
Наистина мисли, че е толкова лесно.
И как иначе?
На колко си била? На 14 години?
Не знам точно.
На 13 години, с кръгло лице, меко коремче. Отлично знаеш.
Не дължим нищо на тези ужасни хора.
Семейството ти е тук.
Мая и аз.
Добре.
Нали?
Шегуваш ли се?
Нека първо кажа колко съжалявам. Съжалявам, пич.
Сторих нещо лошо.
Цяла нощ карах този скейтборд, за да се прибера
и да говоря с теб.
Просто...
Нож ли държиш? - Да, защото съм ти бясна, смотаняко,
и ще го използвам!
Някой да не те е уплашил?
Кой те е дебнал? Дребнал... Дебнал. Все тая.
Ще го пречукам.
Противен мъж. Не биваше да говоря с него.
Не знаех къде си! Не мислех!
Мамка му! Не си ти виновна, а аз.
Когато не си до мен, взимам лоши решения.
Затова се нуждая от теб. Затова си падам по теб.
Добре.
Защото си всичко, което имам.
Нямам резервен план.
Разказвал ли съм ти за онзи мухльо Брайън?
Брат ти?
Не, брат ми Брайън е готин.
Просто е мълчалив след инцидента.
Говоря за пастрока ми Брайън.
Не си.
Той беше класически негодник.
Унижаваше ни, наричаше ме глупак.
Мама винаги беше на негова страна.
Исках да ме защити, но така и не го направи.
Лошите губят само във филмите. В истинския живот печелят.
Но съм глупак.
Купил съм дъска за сърф, а дори не помня.
Знам, опитваме се да спестим. Пак сгафих.
Може ли да поговорим по-късно?
Да, мамка му.
Нямай грижи.
Миличка, седни. - Тя има ли нужда от нещо?
Нещо за хапване? - Няма нужда. Благодаря за всичко.
Разбира се. Следващия път, като ме видиш, аз също ще съм майка.
Знам, че е най-естественото нещо на света
и не трябва да се страхувам, но малко ме е страх.
Кажи й нещо, успокой я. Бъди човек поне веднъж.
Никой не се чувства готов за това. Но имаш всичко необходимо.
Не се страхувай.
Поне от раждането.
Да си майка обаче, е страшно и е завинаги.
Късмет!
Ще се справиш.
Много благодаря. - Благодаря.
Чао. - Късмет!
Стискаме ви палци.
Гласувайте за Рубин. - Давай, Рубин.
Чао. - Чао.
Боже, мислех, че няма да си тръгнат.
Добро утро.
Нощес сънувах странен сън. Сънувах теб.
Какво правех? Спасявах света, надявам се.
Не, давеше се.
Това не звучи добре.
Крещеше и мама беше там.
Беше объркващо, но много реално.
Снощи не сте плували, нали?
Така става, като гледаш телевизия преди лягане.
Особено "Островът на фантазиите".
Да.
Сигурно е от него.
Мама спи ли? Нямаме закуска.
Майка ти каза, че няма да дойдеш. - Не бях сигурна.
Нямаше да ти е за пръв път, затова се зачудихме.
И къде е тя?
В колата с баща си.
И там ще си остане.
Знаете ли, срещала съм много гадняри.
Груби, гадни, дори агресивни хора.
Но вие сте от най-лошия тип гадняри.
Имате красива къща и изискани обноски. Никой не би се досетил
какви коравосърдечни и ужасни хора сте всъщност!
Като ученичка ме мачкахте и мислех, че е нормално.
Мислех, че сте всичко за мен.
А сега знам, че сте двама уплашени, стари глупаци,
които се боят от истината!
Не говори така в дома ми!
Знаеш ли какво направи приятелят ти от братството в дома ти?
Влезе в стаята ми, дръпна пижамата ми и плю в ръката си...
Стига!
Спри веднага! - Вие не ми повярвахте.
И още не ми вярвате. Е, повярвайте в това!
Добре ли си?
Да. Да, нищо ми няма.
Така те искам!
Да се омитаме.
Отивам да плувам.
Този бански нов ли е, мамо? - Не, стар е.
Имаш голямо дупе. - Като две възглавници.
Облечи друг бански. - Или дрехи.
Стига. Не бъдете груби.
Мама отива да поплува.
Приятно плуване, скъпа. - Благодаря.
Яжте си овесената закуска.
Благодаря. - Благодарим.
Скъпа, събуди се. Време е за ставане.
Виж какво намерих.
Денят свърши, време е да видим...
Хей, скъпа. Исус идва, прави се на заета.
Прочетох го на един стикер. Стори ми се смешно.
Наистина трябва да ставаш.
Приятелят ми се прибира. Освен това ми е шеф.
Леле.
Явно сам ще разчистя.
Снощи беше гот, нали?
Какво виждат очите ми?
ДНЕВНИК
Вече официално мразя Ел Ей.
Слава богу! У дома сме.
И само да допълня. - Давай.
Не мисля, че скоро ще ми стъпи кракът там.
Но се радвам, че отидохме.
Това ми напомни какво имаме тук, у дома, и за какво се борим.
Така е.
Я, кой си дойде!
Ах, че сте сладки, като трътката на монахиня!
Джер, как си, мой човек? - Не знам.
Защо не питаш жена си?
Шийл?
Какво, по дяволите, става?
Превод на субтитрите Катина Николова