Jag är Danny Rubin, och jag kandiderar i delstatsvalet.
-Pappa, tv! -Detta är min vackra fru, Sheila,
-och vår dotter, Maya. -Det stämmer, gullet. Pappa är i tv:n.
Hörde du? Hon sa: "Pappa, tv." Så gulligt, eller hur?
-Rädda vågen… -Åh? Ja. Så gulligt.
Du, gullet.
Du åstadkom det här.
Du förtjänar beröm.
Det är nog en beundrare som ringer.
Vi ska se.
-Hallå. -Hallå.
Är det här huvudkontoret för Rubin till ledamot?
Får jag fråga vem som ringer?
Visst. Jag är Maggie från KTSD bokföring.
Hur mår du idag?
Bra.
Checken ni skickade som betalning funkade inte.
Den returnerades till oss.
Det var nog ett mänskligt misstag av oss.
Vi skickar en ny till er genast.
Så bra. Om ni kan skicka den så fort som möjligt,
så behöver vi inte dra tillbaka reklamen. Det vore utmärkt.
Vi sköter det genast. Ursäkta förvirringen.
REDO ATT RUVA I VÅRT NYA BO
KOM PÅ BESÖK!
Den subban kommer att älska det här.
Tanya, det är Sheila.
Sheil, hej. Hörde du att jag är gravid?
Ja då. Jag fick kortet. Så vackert. Både huset och du.
Åh, herregud. Eller hur?
Jag är så glad för er två.
Livet är underbart. Det är det. Hur går det för dig och Danny?
Inte så bra. Tack att du frågar. Danny och jag behöver er hjälp.
Vi hatar LA. Vi är LA-hatare. Det var vi åtminstone.
Det är vi fortfarande. I LA bor alla bluffar och förrädare.
Och vi har redan tre evenemang i helgen.
Som Pacific Beach-korvgrillningen med fem deltagare?
De var fem väljare.
Ingen i LA kan rösta på dig, inte ens om de kunde läsa röstsedeln.
Jer har nog en poäng, gullet. Klockan tickar ju.
Tiden tar slut, och jag slösar tid
med att skaka hand och pussa bebisar utanför valkretsen.
Du, om du vill åka till La-La-land och chilla med Loni Anderson, varsågod.
Men vänta tills du blivit vald.
Okej? Just nu är det en distraktion.
Du låter inte hippieskiten styra det här åt fanders.
Du, jag gillar inte platsen mer än du,
men pengarna finns i LA.
Vi kan dra in mer på en kväll hos Jack och Tanya
än vi kan på en månad av korvgrillning i San Diego.
Du använder både tid och energi smartare.
Vi börjar precis få upp farten. Vi kan inte sluta nu.
Okej!
Fint träningspass, hör ni.
Tja, kompis! Jag menar, läget?
Du har inte synts till på en tid.
Ja. Jag ber om ursäkt, Tyler.
Min videokille är redo att göra mer kopior bara vi har omslaget redo.
Jag lekte med några alternativ.
Diggar du nån av de här? Jag…
Du får vara väldigt ärlig.
Men du behöver ju inte såra mig med flit.
-De är fantastiska. -Seriöst?
Det betyder…
Jag menar, så schysst att du gillar dem.
-Ja, speciellt den här. -Den är min favorit också.
Om jag är helt ärlig, så är den andra hundbajs.
Jag menar, den är bara inte vad jag förväntade mig.
Den är… Den är väldigt cool.
Tvåtusen borde räcka för första omgången. Fyra om allt känns bra.
De här kommer att sälja som hett…
Du har inte tvåtusen.
Du har knappt två cent.
Vad tänker du med?
Så, jag ska på resa några dagar.
-Jag hoppades att Bunny kan… -Du sticker.
Det är ingen överraskning.
-Ja, bara i några dagar. -Ja, Bun.
I några dagar.
Och när jag återvänder sätter vi allt i rullning.
Ja, Bun. När hon återvänder.
-Jävla fanskap. -Så där ja, raring.
Jag klarar det, men tack.
Nöjet är mitt.
Du packade mycket.
Är du säker att du endast reser bort för helgen?
Jag gillar att ha alternativ.
Jag gillar också underkläder. Hört talas om såna?
Ska du hälsa på dina föräldrar när ni är där?
Det skulle Danny säkert gilla.
Jag pratar inte med dem.
Vet du, Danny är smartare än mig gällande många saker.
När det gäller det stora hela, idéer.
Men han har sina blinda punkter.
Ha en toppenhelg, Jerry.
Vad har du gjort?
Om vi ska göra det här ska vi göra det rätt.
-Men hur mycket kostade den? -Nej, ta det lugnt.
Den är gratis.
Ja, en joggingkompis lånade den till mig. Jag räddade hans liv.
Han hade bara en stukad fot.
Men, hur som helst, det var jag som hjälpte med isen.
Kom nu.
Här, kom nu.
Ja. Du går dit.
-Är den inte bäst? -Gillar du den?
-Tja, jag måste jobba. -Ja?
-Trevlig resa. -Det gör du, va?
Okej, Jerry.
Ha den äran idag
Tack, allihop.
Tack, älskling.
Va? Du önskade inget.
Jag är lite gammal för det, eller hur?
Man är aldrig för gammal för sånt.
Okej då.
Jag önskar att min familj får fortsätta vara frisk.
Men du kan ju inte säga det högt. Det för otur med sig.
Och i år av alla år,
när du blir lika gammal som din pappa var när han gick bort.
Vi är en familj av tro, inte vidskepelse,
men det är bättre att vara på den säkra sidan.
Mamma. Tack.
GRATTIS PÅ FÖDELSEDAGEN PAPPA
Här. Ät lite tårta.
Nån mer som vill ha tårta?
Ja. Jag tar en bit.
Vem mer? Nån mer? Tårta?
Är du säker att du inte behöver gå på toa, älskling? Nu har du chansen.
Hej.
Du är vacker.
Va? Nej, jag är äcklig.
-Mitt hår… Blåsten. -Nej, nej. Det är för sent.
Du log redan.
Du kan inte ta det tillbaka.
Vet du, inget av det här är utlovat.
Vattnet, landet, himlen.
Om vi inte gör nåt nu för att skydda det åt Maya.
Det är sant.
Är du hög?
Rökte du lite gräs när jag inte såg?
Ja.
Jag kör bättre hög.
Jag är mer fokuserad.
Låt mig köra.
-Jaså? -Ja.
-Okej. Du bestämmer. -Kom igen, gullet. Vi går.
Ett ögonblick!
Okej. Släpp in mig.
Ja.
-Hej, jag ska simma. -Hej.
Hänger du med?
Tror inte det.
Låt mig inte äta chilikorvarna som de bjuder på vid nionde hålet.
De gör mig aldrig gott.
Välkomna till paradiset. Se upp var ni går.
Det här huset byggdes
av en överlevare av förintelsen vid namnet Joseph Solokoff.
Och efter allt mörker han lidit av
kan man verkligen känna hur han omfamnar ljuset
i arkitekturen i Kalifornien,
dess sensualitet, det är livet självt.
Joni Mitchell bor i en Solokoff.
-Det är sant. -Det är vi rätt säkra på.
Det tar andan ur en…
…hur pretentiösa ni blivit.
Hur många halsband bär han?
Ni får hålla koll på Maya.
-Ja. -Det finns inga räcken.
-Det är en del av Solokoff-filosofin. -Det stämmer.
Det är ett ordentligt stup ni har.
Jag vet. Ibland blir jag höjdrädd.
-Det är så lustigt. -Hon blir det. Det är allvarligt.
Vi… Det är så kul.
Hur skulle hon se ut fallandes nedför ett stup,
när hon håller fast för brinnkära livet och sen släpper…
Tjugotre meter. Ja, och det finns pumor där nere.
-Va? -Resten av världen har räcken.
Men inte här uppe.
Här är vi vilda, otämjda.
Och glöm inte oattraktiva. Sjabbiga.
Okej, så varje våning i huset har olika utsikt.
Har nån av dem badrum?
Det har de alla.
-De har alla badrum. -Det finns badrum.
Så bra, för efter den långa resan hoppas jag det är värt det.
Okej, jag återkommer.
-Kom, älskling. -Okej.
Läget?
-Läget? -Vad händer?
Nada mucho, grabben. Dopp, formning.
-Du lever drömmen, kompis. -Så är det, kompis.
Så, hur är läget?
Har du jobb till mig? Blir det kopior? Nästan klar med förra omgången.
Pengarna skulle sitta bra också.
Nej, tyvärr.
Det kom fördröjningar i pengaflödet.
-Vi måste vänta. -Kompis.
Jag vet, kompis.
Tja, jag borde säkert ringa porrkillarna för att se om de har nåt jobb.
Jag gillar bara inte det jobbet. Jag är ju kristen, kompis.
-Det gör ont i själen. -Jag håller med.
Inte om kristendomen, jag är ju buddhist och ateist, men gällande själen.
Jag menar, jag ber som en riktigt jävel också.
Men skiten går inte som den ska.
För ett par veckor sen kom det in en liten snubbe
som beställde en 5'8" thruster.
Jag jobbade på den i veckor.
Den finaste jag nånsin gjort.
Och gissa vad som hände?
Lillkillen försvann. Han lurade mig.
Vad ska jag nu göra med en 5'8" thruster?
Den är i min storlek.
Det är okej.
Tyvärr, så har jag bara inte råd.
Jag menar, min tjej skulle döda mig.
Vi ska spara, vet du?
Det gör inget.
Jag fattar.
Vi tar kreditkort nu, om det hjälper.
Men hur som helst.
Gräschurro? Flickvännen har bakat.
Jag har saker att göra, annars gärna.
Bra val. Det var ett bra val. De är rätt intensiva.
Men hur som helst. Vi ses.
Kristus vare med dig.
Vet du vad?
Sen igen, så doftar de så jäkla gott.
Kompis, ta för dig.
Tack igen.
Det gör en enorm skillnad för kampanjen
att ni hjälper och gör det här.
-Nöjet är mitt. -Tack.
Jösses. Jag kan inte sluta.
Jag har varit så hungrig.
Var du likadan med Maya?
Det tror jag.
Den här trimestern
är jag så kåt.
Stackars Jack.
Jag sliter helt ut honom, bönar om sex dag och natt.
-Ska vi se på gästlistan? -Jag vet inte om det har att göra med
allt extrablod som flödar i mina ådror eller om det är
en normal graviditetsgrej, men jag känner en våg av åtrå.
Herregud. Finns det nåt hon inte stoppar i sig?
…djur, bara sex.
Som bara kött. Fattar du?
Kött som möts.
Tänker du svara?
Jag hörde det inte ens.
Hallå.
Ursäkta, vem är det?
Visst. Ett ögonblick.
Sheila, det är till dig. Det är Jerry. Nån som heter Jerry.
Vänta, är det Jerry Goldman? Från Berkeley-tiden? Blottaren?
-Herregud. Lever han än? -Jag vet.
Oj.
Jer, det är Tanya. Ja.
-Gissa vad? Jag är gravid. -Ge hit.
Hej, Jer.
Hej, Sheil. Du, vi har ett problem.
Jag har suttit och glott på tv:n hela jäkla dagen,
och jag har inte sett vår kille.
Tja, du missade reklamen bara.
Jag har sett idioten Schmidt tre gånger.
Vår reklam har inte visats en gång. Inte en enda.
Vet du vad som pågår?
Mycket runkande skulle jag gissa.
Det där arslet har mutat dem.
Han betalar dubbelt för att blockera vår reklam.
Så jag ska nog gå till tv-stationen,
och så ska de få höra.
Åh nej, Jerry. Nej. Lyssna nu.
Du har säkert rätt, men när du blir så passionerad,
så brukar du hamna i trubbel. Rättsliga problem.
Jag vet.
Vi kan inte riskera att mista dig mitt i kampanjen.
Du är för värdefull.
Jag talar med dem. Jag tar reda på vad som pågår.
Okej.
Du, har ni nån handkräm i huset?
Mina händer är torra.
Visst. Ja, i gästbadrummet.
Tackar.
Okej.
Du gissade rätt.
-Dina tackkort är klara. -Du är så duktig.
Bara din underskrift fattas.
Jag gillar att göra dem genast.
Annars verkar det aldrig bli av. Det bara fördröjs hela tiden.
Var du glad?
-Ursäkta? -Över festen?
Jag försökte göra fint. Jag vet att det såg simpelt ut.
Du gjorde ett fantastiskt jobb som alltid.
Bra. Fint. Jag ville bara vara säker.
För du verkade känslomässigt belastad.
Som att du var stressad i sinne och hjärta.
Kanske på grund av din far och vissa minnen.
Tack, men… det var inte det.
Det är på grund av valet.
Mycket står på spel med hamnprojektet,
och om vi inte vinner kan allt vara i fara.
Stressen jag känner är verklig och extern.
Jag tänkte det också. Jag ville bara vara säker.
Det måste vara ett djur. Det kan inte vara hon.
Vilket djur skulle låta så?
Vi är bara några kvarter från Sunset.
Tja, om du lyssnar på Jack så är vi i Serengeti.
Åh nej. Det… Det där…
Det är hon.
Vad gör han med henne?
Hur skulle jag veta det?
Åh, kom igen. Det var länge sen. Vi var ungar.
Tja, det var inte så länge sen.
Hurdan var han?
Lätt att glömma.
-Okej. Okej. -Åh, okej, nu är hon…
Hon gör bara bort sig.
Jag tror att vi kan göra det bättre.
Jag vet inte. Du får bevisa det.
Det ser mycket bättre ut.
Tror han att jag inte såg det?
Hej.
Danny, Sheila, jag vill presentera er för mina goda vänner.
Jag undrar hur de knullar.
Monstret ovanpå henne, juckandes.
Eller kanske han ligger på rygg som en sjöko,
och hon måste kliva ovanpå och avsluta…
-Älskling. Ja. -Ja?
Hur länge har Jack och jag känt varandra? Minns du?
Tio, eller… sen college.
Tja, vi var i college.
Och jag drev omkring i studenthemmet.
Jag är också dålig på matte.
Men jag är bra med pussel. Jag lär mig visuellt.
-Den kan inte vara äkta. -Det är en rosa diamant.
Jag värderade den för säkerhets skull.
…lokal representation är grunden för demokratin.
Jack, vem är er lokala ledamot här?
Det var en svår fråga för vi flyttade nyligen hit.
-Men… -Okej.
Jag har verkligen ingen aning.
Är du inte säker? Du vet inte?
-Nej. -Tja, det är okej. Du är inte ensam.
Det finns många progressiva, speciellt här i Kalifornien,
som blir lata och oengagerade.
Därför kommer de konservativa lätt undan.
Då talar jag om distriktsindelningar, förstörelsen av socialtjänsten.
-Kan ni tro det? -Vi kan väl låta folk ta sig en drink
-innan vi blir för politiska. -Precis.
-Ska vi? -Ja.
-Ja, de ska ha drinkar. -Följ mig.
Okej, vi ska prata, Brian.
Jag röstar för en till margarita.
Jösses.
-Det är bra. -Ja.
-Det är så många här. -Ja. Nej, det går…
-…verkligen bra. -Det går jättebra.
-Åh, kompis. -Hej, kompis.
Jag trodde vi hade mist dig.
Hur länge sov jag?
Jag vet inte.
Du åt en hel churro. Det har jag inte sett nån äta.
Makalöst för en kille i din storlek.
Ja. Jag antar jag var hungrig.
Kompis, ät dig inte mätt på sånt.
Men allt är bra. Vi kan göra upp gällande brädan senare.
Brädan?
Kompis, säg inte att du inte minns.
Hela natten gick åt till att spraymåla ditt märke på den.
Det är trehundra till, men det ser så jäkla snyggt ut.
-Hej. -Smaka en. De är gudomliga.
Åh, nej. Jag är vegetarian. Det är nog dags för vår förfrågan.
Nej. Potatis och ost, inget kött.
-Smaka en. -Nej, tack. Jag vill inte ha.
Men det är nog tillräckligt med gäster nu. Det är en bra tidpunkt.
Och om du inte vill presentera Danny,
-så kan jag göra det. -Hör här, Sheila.
-Vi gör det i den här cirkeln. -Sheila.
Du, förlåt om jag gav dig fel intryck.
Men det där med att be dem om pengar verkar rätt tråkigt.
Tja…
Men jag sa ju rent ut i telefon att vi behövde samla in pengar.
Ja, och jag sa att jag gärna presenterade er för folk.
Men att ställa folk mot väggen är inte riktigt vår grej.
Vilken idiot du är. Hon ville aldrig hjälpa.
Hon ville bara vara skadeglad.
Styrkan i den personliga berättelsen
handlar om att ta makten över den viktigaste historian vi berättar:
berättelsen om våra liv.
Politik, industri, diplomatik, eller hur?
Det är inte vad vi gör, utan berättelsen vi berättar.
Sagt på ett annat sätt så är det…
Lögner. Det är lögner.
Du säger till folk att fakta inte har nån betydelse.
Nej, ursäkta.
Du säljer till folk att fakta inte har nån betydelse.
Ni får ursäkta min vän Danny, han blir upprörd
när han inte får nån uppmärksamhet.
Belinda.
-Jag har en överraskning till dig. -Hur känner du Belinda Westbrook?
Vi har vattengympa tillsammans. Hon har inget filter.
-Hej! Ja. -Sheila Dale Norton!
-Nu Rubin. -Ja, Rubin.
-Ja. -Ursäkta, jag glömde.
Du gifte dig med den judiska hippien för att förarga föräldrarna.
-Hon säger vad som helst. -Åh, gud.
Det var inte… Jag gjorde inte… Jag gjorde inte det.
Du är fortfarande den smalaste i rummet, som alltid.
Vet du, Tanya,
det var jag som lärde henne spy innan balettlektionen.
Vi gjorde alla så på den tiden.
-Nej, så hemskt. -Det är hemskt.
-Oj. -Herregud.
Det tog mig många år att komma över det skräpet.
Som tur är hittade jag en fantastisk psykolog,
dr Salvator Amani,
och han fick mig att öppna mig.
Du är värre än Reagan. Det är du verkligen.
Jag menar, han lät oss tro att han hade stridit i krig
och inte bara agerat i krigsfilmer.
Min bok är inte alls politisk.
Allt är politiskt. Allt.
Det var politiskt när Reagan kallade på hemvärnet för att skjuta
mot amerikanska elever.
Medborgare som fridfullt protesterade mot det aggressiva kriget i Vietnam.
Nu börjar det. Nu är det dags för Vietnam.
Du gör det väl inte längre? Att smita iväg för att spy?
Va? Herregud. Naturligtvis inte.
Det är sånt tonåringar gör.
Och jag är ingen tonåring, uppenbarligen. Längre.
Nej, du är gammal och fortfarande sjuk.
Du är värre.
Dr Amani fick mig att inse att det inte handlade om maten.
-Mm. -Det handlade om kontroll.
Kontroll.
Det är fakta. Jag var där och du med.
Tills du flydde som en kanin
medan resten av oss blev slagna och gripna.
Och ändå bad du oss att bjuda dig hem till oss.
Min fru gjorde det.
Det är din berättelse, inte min.
Och det är precis det jag talar om,
om ni tänker efter, för det här är Dannys berättelse.
Jag är jätteintresserad av fitness nu. Jag lär ut aerobics.
Och det är så beroendeframkallande. På ett bra sätt.
Men det… Lär du ut?
Liksom, vad… Är det en hobby?
Eller bara nåt för att sysselsätta dig?
Nej, ett jobb. Ja, ett företag. Jag träffade en talangfull…
Varför visste jag inte det här?
Jag vet inte, kanske för att du aldrig håller käften om dig själv.
Du var alltid bäst i balett.
Och när du slutade fattade ingen av oss varför.
Men vi hade våra teorier.
Ja, jag minns inte.
Du har fan inget med det att göra, kossa.
Jösses. Vet ni vad?
-Jag ska kolla till Maya. -Nej, hon har det bra.
Vår tjej är med henne, de tittar
-en Disneyfilm på stora skärmen. -Åh, bra. Okej.
Åh. Jösses. Förlåt.
Din dumma subba. Sluta! Sluta genast!
Sluta!
Sluta! Sluta!
Du behöver inte det här. Du behöver det inte längre.
Du klarar det här för fan.
Det vet du att du kan.
Du klarar det.
Du klarar det för fan. Det vet du att du kan.
Du klarar det här.
Hej, mamma.
Undertexter: Hanne-Marie Pöysä