אני דני רובין, ואני מתמודד בבחירות לבית המחוקקים המדינתי.
אבא, טלוויזיה! -זאת אשתי היפה, שילה,
והבת שלנו, מאיה. -נכון, חמודה, אבא בטלוויזיה.
שמעת, מותק? היא אמרה, "אבא, טלוויזיה." נכון שזה חמוד?
להציל את הגל... -הא? כן, זה חמוד.
היי, מותק.
את עשית את זה.
מגיע לך קרדיט.
זה בטח אחד המעריצים שלך.
בוא נראה.
הלו. -הלו.
זה המטה של "רובין לבית המחוקקים"?
אפשר לשאול מי זאת, בבקשה?
בהחלט. זאת מגי ממשרד רואי החשבון קיי-טי-אס-די.
מה שלומך היום?
טוב, תודה.
הייתה לנו בעיה עם הצ'ק ששלחתם לתשלום.
עושה רושם שהוא הוחזר לנו.
זאת בטח הייתה טעות ברישום אצלנו.
נשלח לכם צ'ק אחר מיד.
יופי. אם תוכלי לשלוח אותו בהקדם האפשרי,
כדי שלא נצטרך להוריד את התשדיר משידור, זה יהיה נהדר.
אנחנו נטפל בזה מיד. צר לי מאוד על הבלבול.
- יומן -
- לכבוד: דני ושילה רובין -
- מתכוננים לבקיעת הביצה בקן החדש שלנו -
- בואו לבקר -
הכלבה הזאת תמות על זה.
טניה, זאת שילה.
שיל, היי. שמעת שאני בהיריון?
כן. קיבלתי את הגלויה שלך. היא מקסימה. הבית, אתם.
אוי, אלוהים. אני יודעת, נכון?
אני כל כך שמחה בשבילכם.
החיים נפלאים. החיים נפלאים. ומה שלומך ושלום דני?
לא הכי טוב. תודה ששאלת. דני ואני נשמח מאוד לעזרתכם.
אנחנו שונאים את לוס אנג'לס. אנחנו שונאי לוס אנג'לס. לפחות היינו.
כן, אנחנו עדיין. לוס אנג'לס היא ארץ המזויפים והממוסחרים.
ויש לנו כבר שלושה אירועים בסוף השבוע הזה.
כמו מסיבת הנקניקיות הזאת בפסיפיק ביץ' שחמישה אנשים באו אליה?
אלה היו חמישה מצביעים.
אף אחד בלוס אנג'לס לא יכול להצביע לך, אפילו אם הוא יכול לקרוא את פתק ההצבעה.
אני חושב שיש משהו בדבריו, מותק. השעון דופק.
הזמן אוזל, ואני מבזבז את הזמן הזה
בלחיצות ידיים ונישוק תינוקות מחוץ למחוז הבחירות.
שמע, אתה רוצה לנסוע ללה-לה-לנד ולבלות עם לוני אנדרסון, בבקשה.
אבל חכה שתיבחר קודם.
בסדר? כרגע זאת רק הסחת דעת.
את לא תיתני להיפי המחורבן הזה להרוס את זה.
היי, אני לא אוהבת את המקום הזה יותר ממך,
אבל לוס אנג'לס היא המקום שבו נמצא הכסף הגדול.
אנחנו יכולים לגייס יותר בערב אחד אצל ג'ק וטניה
מאשר בחודש שלם של מסיבות נקניקיות בסן דייגו.
זה ניצול טוב יותר של הזמן ושל האנרגיה שלך.
רק התחלנו לבנות את המומנטום. אי אפשר לעצור עכשיו.
טוב!
- באדי ביי באני -
יופי של אימון, חבר'ה.
היי, אחותי! כלומר, מה המצב?
פשוט לא היית פה כמה זמן.
כן. מצטערת, טיילר.
הבן-אדם שלי מוכן לשכפל לנו עוד עותקים ברגע שנסגור את עיצוב העטיפה.
אז שיחקתי קצת עם כמה אפשרויות.
את דלוקה על אחת מהן?
תרגישי חופשי לדבר הכי בכנות.
- שילה + באני -
אבל את לא חייבת לעשות כל מאמץ כדי לפגוע.
הן נהדרות. -רצינית?
זה אומר... וואו.
זה אדיר שאת אוהבת אותן.
כן, בעיקר את זאת. -זאת גם הבחירה שלי, בענק.
אם לדבר בכנות, השנייה מחורבנת לגמרי.
כלומר, זה פשוט לא מה שציפיתי.
זה ממש מגניב.
שתי אלפיות יכסו את הנגלה הראשונה. ארבע אם אנחנו מרגישים טוב.
הקלטות האלה יימכרו כמו לחמניות...
אין לך שתי אלפיות.
יש לך בקושי עשרה סנט בלחץ.
מה את חושבת לעצמך?
טוב, האמת היא שאני מחוץ לעיר לכמה ימים.
קיוויתי שבאני תוכל... -את עוזבת.
זה הגיוני.
כן, רק לכמה ימים. -כן, באן.
לכמה ימים.
וכשאחזור, נתחיל לגלגל את זה.
כן, באן. כשהיא תחזור.
חתיכת חרא בן זונה. -בבקשה, חומד.
הסתדרתי כבר, אבל תודה.
העונג כולו שלי.
ארזת הרבה.
את בטוחה שאת נוסעת רק לסוף שבוע?
אני אוהבת שיש לי אפשרויות.
ואני אוהבת ללבוש תחתונים. שמעת על זה?
תלכו לבקר את ההורים שלך כשתהיו שם?
אני בטוח שדני ישמח.
אני לא מדברת עם ההורים שלי.
דני יותר חכם ממני בהרבה דברים.
במה שקשור לתמונה הגדולה, לרעיונות.
אבל יש לו גם כתמים עיוורים.
שיהיה לך סוף שבוע מקסים, ג'רי.
מה עשית?
אם אנחנו עושים את זה, בואי נעשה את זה כמו שצריך. נכון?
אבל כמה זה עלה? -לא, תירגעי, תירגעי.
זה לא עלה כלום.
חבר לג'וגינג נתן לי אותה בהשאלה. הצלתי את חייו.
בסוף התברר שזה נקע בקרסול.
אבל כך או כך, אני הייתי שם עם הקרח, אז...
בואי.
הנה, בואי.
כן. תיכנסי משם.
נכון שזה אדיר? -מה דעתך? מוצא חן בעינייך?
טוב, יש לי עבודה, אז... -כן?
נסיעה נעימה. -אהבת, הא?
להתראות, ג'רי.
"יום הולדת שמח."
תודה לכולם.
תודה, יקירתי.
לא הבעת משאלה.
אני קצת מבוגר מדי בשביל זה, את לא חושבת?
אתה אף פעם לא מבוגר מדי בשביל משאלה.
בסדר.
אני מייחל להמשך הבריאות הטובה של משפחתי.
אסור להגיד את זה בקול. זה מזל רע מאוד.
ובמיוחד השנה מכל השנים,
כשאתה בגיל שבו היה אביך כשנקרא חזרה.
אנחנו אנשי אמונה, לא אמונות טפלות,
אבל אין שום סיבה לא לעשות את כל הנדרש.
אמא. תודה.
- יום הולדת שמח, אבא -
הנה. תאכלי עוגה.
עוד מישהו? עוגה?
כן. אני רוצה פרוסה.
מי עוד? עוד מישהו? עוגה?
את בטוחה שאת לא צריכה קקי, מתוקה? זאת ההזדמנות שלך.
היי.
את יפהפייה.
מה? לא, אני דוחה.
השיער שלי... הרוח. -לא, לא, לא, לא. מאוחר מדי.
חייכת כבר.
את לא יכולה לחזור בך.
את יודעת, שום דבר מזה לא מובטח.
המים, האדמה, השמים.
אלא אם כן ננקוט עכשיו צעדים כדי להגן על זה עבור מאיה.
נכון.
אתה מסטול?
לקחת שכטה מהגראס כשלא הסתכלתי?
כן.
אני נוהג יותר טוב כשאני מסטול.
פשוט יותר ממוקד.
תן לי לנהוג.
כן? -כן.
טוב. כרצונך. -קדימה, בובה. הולכים.
רגע!
טוב. תני לי להיכנס.
כן.
היי, אני הולכת לשחות. -היי.
רוצה לבוא?
לא נראה לי.
תזכירי לי לא לאכול את נקניקיות הצ'ילי האלה שהם מוכרים בגומה התשיעית.
הן אף פעם לא יושבות טוב.
ברוכים הבאים לגן עדן. זהירות.
הבית נבנה
בידי ניצול שואה בשם ג'וזף זולוקוב.
ואחרי כל האפלה שהקיפה אותו,
אפשר לחוש את חיבוק האור
ביצירות האדריכלות שלו בקליפורניה,
בחושניות שלהן, אלה פשוט החיים עצמם.
ג'וני מיצ'ל גרה בזולוקוב.
נכון. -אנחנו די בטוחים בזה.
זה לא ייאמן...
כמה יומרניים הפכתם שניכם להיות.
כמה שרשרות הוא עונד?
כדאי שתשגיחו על מאיה.
כן. -אין פה מעקה.
זה חלק מהפילוסופיה של זולוקוב. -נכון.
כן. חתיכת נפילה יש לכם שם.
אני יודעת. לפעמים אני חוטפת סחרחורת.
זה כל כך מצחיק. -האמת היא שזה די רציני.
אנחנו לא... זה כזה כיף.
מעניין איך היא תיראה תוך כדי נפילה לקניון,
נאחזת בחייה היקרים ואז מרפה...
עשרים ושלושה מטר. כן, ולמטה, פומות.
מה? -בכל העולם יש מעקות בטיחות.
אבל לא פה.
כאן אנחנו עדיין פראיים, לא מבויתים.
ואל תשכח לא מושכים. לא מטופחים.
טוב, אז בכל מפלס של הבית יש נוף אחר.
באחד מהם יש גם שירותים?
בכולם יש.
בכולם יש שירותים. -יש שירותים.
יופי, כי זאת הייתה נסיעה ארוכה, ואני מקווה שהיא תשתלם.
טוב, אני כבר חוזר. -בואי, חמודה.
מה המצב?
-מה קורה?
לא הרבה, אחי. גולשים, בונים.
אתה חי את החלום. -תופס גל על הגל.
אז מה קורה, גבר?
יש לך עבודה בשבילי? אנחנו משכפלים? כמעט סיימתי את הסיבוב הקודם.
אני די זקוק למזומנים עכשיו.
לא, מצטער.
יש לי קצת עיכובים במחלקת המזומנים.
תצטרך לחכות. -אחי.
אני יודע, אחי.
אני מניח שאצטרך להתקשר לחבר'ה של הפורנו ולשאול אם יש עבודה בשבילי.
אני פשוט לא משתגע על הדברים האלה. אני נוצרי מאמין.
זה מכאיב לנשמה. -מבין אותך.
כלומר, לא בקטע של הדת, אני בודהיסט אתיאיסט, אבל בקטע של הנשמה.
כלומר, אני גם מתפלל כמו מניאק.
פשוט, כל הזמן נופלות עליי צרות.
למשל, לפני כמה שבועות נכנס הנה בחורצ'יק
והזמין גלשן טראסטר 5.8.
אני עובד עליו כמה שבועות.
זה הגלשן הכי יפה שבניתי אי פעם.
ואז מה קורה?
הבחורצ'יק נעלם. מבריז לי.
מה אני אמור לעשות עם טראסטר 5.8?
זה הגודל שלי.
זה בסדר.
אבל לצערי, אין עליי כסף.
כלומר, האישה תהרוג אותי.
אנחנו אמורים לחסוך.
הכול טוב.
אני מבין.
אנחנו מקבלים כרטיסי אשראי, אם זה עוזר.
בכל אופן.
רוצה צ'ורו מחוזק? החברה שלי מכינה.
יש לי סידורים היום, אחרת הייתי שמח.
החלטה טובה. החלטה טובה. הם די חזקים.
אבל בכל אופן. להתראות, אחי.
שישו ישמור עליך.
אתה יודע מה?
מצד שני, הם באמת מריחים משהו פיצוץ.
תתכבד, גבר.
שוב תודה.
זה חשוב מאוד לקמפיין
שאת עוזרת ועושה את זה.
העונג כולו שלי. -תודה.
אוי, אלוהים. אני לא יכולה להפסיק.
הייתי כל כך רעבה.
היית ככה עם מאיה?
אני חושבת שכן.
בשליש הזה,
אני כל כך חרמנית.
מסכן ג'ק.
אני פשוט מתישה אותו, מתחננת לסקס ביום ובלילה.
את רוצה לעבור על רשימת האורחים? -אני לא יודעת אם זה קשור
לכל תוספת הדם שזורמת לי בעורקים,
או שזה דבר נורמלי בהיריון, אבל אני פשוט מרגישה מוצפת בתשוקה.
אלוהים שישמור. יש משהו שהיא לא מכניסה לפה?
כמו חיה, רק סקס.
כאילו אני רק בשר. את יודעת למה אני מתכוונת?
בשר שמתאחד.
את מתכוונת לענות?
לא שמעתי את זה.
הלו.
אפשר לשאול מי מדבר?
בטח. רק רגע.
שילה, זה בשבילך. זה ג'רי. מישהו בשם ג'רי.
רגע, זה ג'רי גולדמן? מברקלי? שהיה מתרוצץ בעירום?
אוי, אלוהים. הוא עדיין חי? -אני יודעת.
וואו.
ג'ר-בר, זאת טניה. כן.
לא תאמין, אני בהיריון. -תני לי אותו.
היי, ג'ר.
היי, שיל. תראי, יש לנו בעיה, טוב?
אני יושב פה וצופה בערוץ הציצים כל היום,
ולא ראיתי את ידידנו המשותף.
טוב, בטח פספסת אותו.
ראיתי את שמידט השמוק שלוש פעמים.
הם לא שידרו את התשדיר שלנו. אפילו לא פעם אחת.
את יודעת מה קורה פה?
הרבה עבודת יד, אני מנחשת.
המנוול הזה משחד אותם, טוב?
משלם להם כפול כדי לקבור את התשדיר שלנו.
אז נראה לי שאגש לתחנת הטלוויזיה
ואשטוף אותם קצת.
לא, ג'רי. לא. לא. תראה. תראה.
אתה בטח צודק, אבל כשאתה מתלהב ככה,
אתה נוטה להסתבך. הסתבכויות משפטיות.
אני יודע.
אנחנו לא יכולים לקחת את הסיכון שנאבד אותך בשלב הזה של הקמפיין.
אתה חשוב לנו מדי.
אני אדבר איתם. אני אברר מה קורה.
בסדר.
תגידי, אין לך במקרה קרם ידיים פה, נכון?
הידיים שלי יבשות.
כן. כן, בשירותי האורחים.
תודה, חומד.
טוב.
זה היה צפוי.
הכנתי את מכתבי התודה. -את נהדרת.
הם רק מחכים לחתימתך.
אני אוהבת לסיים אותם צ'יק-צ'ק.
אחרת, זה לא קורה לעולם. זה פשוט נדחה מיום ליום.
היית מרוצה?
סליחה? -מהמסיבה.
ניסיתי שיהיה נחמד. אני יודעת שזה נראה פשוט.
עשית עבודה נהדרת, כמו תמיד.
יופי. נהדר. רק רציתי לוודא.
כי היה נדמה לי שמשהו מכביד עליך.
שיש לך איזה מתח בנפש ובלב.
אולי בגלל אבא שלך וזיכרונות מסוימים.
תודה, אבל זה... זה לא בגלל זה.
זה בגלל הבחירות.
לקחתי סיכון גדול עם פרויקט המרינה,
ואם לא ננצח, הוא עלול לעמוד בסכנה.
כך שהמתח שאני מרגיש הוא די אמיתי וחיצוני.
זה מה שחשבתי. רק רציתי לוודא.
זאת בטח חיה. לא ייתכן שזאת היא.
אבל איזו חיה משמיעה קול כזה?
אנחנו במרחק כמה רחובות בלבד מסאנסט ביץ'.
טוב, אם מקשיבים לג'ק, אנחנו בשמורת הסרנגטי.
אוי, לא. זה... זה...
זה הכול היא.
מה הוא עושה לה?
מאין לי לדעת?
אוי, בחייך. זה היה כל כך מזמן. היינו ילדים.
זה לא היה כל כך מזמן.
איך הוא היה?
סתמי למדי.
אוקיי. אוקיי, אוקיי. -טוב, עכשיו היא פשוט...
היא פשוט מביכה את עצמה.
אני חושבת...
אני חושבת שאנחנו יכולים להתעלות על זה.
לא יודע. את צריכה להוכיח.
זה נראה הרבה יותר טוב.
הוא חושב שלא ראיתי את זה?
היי.
דני, שילה, אני רוצה שתכירו כמה חברים טובים שלי.
מעניין איך הם מזדיינים.
המפלץ הזה מעליה, דופק במרץ.
או שאולי הוא רק שוכב על הגב כמו פרת ים,
והיא צריכה לשבת עליו עד שיגמור...
חומד. כן. -כן?
כמה שנים ג'ק ואני מכירים? את זוכרת?
עשר, או... מאז הלימודים.
אז... טוב, אנחנו למדנו.
ואני רק ביליתי במעונות, עשיתי חיים.
גם אני גרועה במתמטיקה.
אבל אני ממש טובה בפאזלים. יש לי תפיסה חזותית.
זה לא אמיתי. -זה יהלום ורוד.
נתתי אותו להערכה, כדי להיות בטוחה.
ייצוג מקומי הוא יסוד הדמוקרטיה.
ג'ק, מי הנציג המקומי שלכם בבית המחוקקים?
אתה ממש דוחק אותי לפינה כי רק עכשיו עברנו הנה.
אבל... -בסדר.
יש לי... באמת שאין לי שום מושג.
אתה לא בטוח? אתה לא יודע?
לא. -זה בסדר גמור. אתה לא לבד.
יש הרבה אנשים פרוגרסיביים, במיוחד כאן בקליפורניה,
שפשוט מתעצלים, לא מעורבים.
ככה השמרנים מצליחים במזימתם.
ואני מדבר על שרטוט מחדש של מחוזות בחירה, הרס של שירותים חברתיים,
היית מאמין? -בוא ניתן לאנשים לשתות משהו
לפני שנצלול למעמקי הפוליטיקה. -נכון.
נכון? -כן.
כן, בואו ניתן לחבר'ה פה משהו לשתות. -בואו איתי.
טוב, נדבר בהמשך, בריאן.
אני מצביע בעד מרגריטה נוספת.
אלוהים.
זה טוב. זה טוב. -כן.
יש פה כל כך הרבה אנשים. -כן. לא, זה באמת...
באמת הולך שיגעון. -זה הולך נהדר.
אחי. -היי, אחי.
חשבתי שאיבדנו אותך שם.
כמה זמן ישנתי?
לא יודע.
אכלת צ'ורו שלם, דבר שלא נעשה עד כה.
זה חסר תקדים לאדם בגודל שלך.
כן. כנראה הייתי רעב.
אחי, זה לא השיקול הנכון במקרים כאלה.
אבל הכול טוב. ונוכל לסגור את עניין הגלשן אחר כך.
הגלשן?
אחי, אל תגיד לי שאתה לא זוכר.
ישבתי כל הלילה לצייר עליו את הלוגו שלך.
זה תוספת של 300 דולר, אבל זה נראה מה זה טוב.
- טיי-טיי -
היי. -תטעמי אחד. הם שמימיים.
לא, אני צמחונית, אני לא יכולה. אני חושבת שהגיע הזמן לשאלות.
לא, זה תפוחי אדמה וגבינה, בלי בשר.
את חייבת לטעום אחד. -לא, אני בסדר. אני לא רוצה.
אבל נראה לי שיש פה כבר מספיק אורחים, אז זה הזמן הנכון.
ואם את לא רוצה להציג את דני,
אני יכולה לעשות את זה. -תראי, שילה.
פשוט תעשי את זה כאן, במעגל הזה. -שילה.
תקשיבי, אני ממש מצטערת אם הבנת אותי לא נכון.
אבל להעביר את הכובע מיד ליד נראה לי קצת כמו ניג'וס.
טוב...
אבל הבהרתי בפירוש בטלפון שאנחנו צריכים לגייס כספים.
כן, ואני אמרתי שאשמח להציג אותך לאנשים.
אבל לדחוק אנשים לפינה, זה לא ממש הקטע שלנו.
חתיכת סתומה בלחץ. היא מעולם לא חשבה לעזור לך.
היא רק רצתה לדחוף לך את זה בפרצוף.
כוחו של הנרטיב האישי
מסתכם בסופו של דבר בנטילת המושכות של הסיפור החשוב ביותר שאנחנו מספרים:
סיפור חיינו שלנו.
פוליטיקה, תעשייה, דיפלומטיה, נכון?
זה לא מה שאנחנו עושים, אלא הסיפור שאנחנו מספרים על זה.
עכשיו, במילים אחרות, זה... זה...
לשקר. זה לשקר.
אתה אומר לאנשים שהעובדות לא חשובות.
לא, סליחה.
בעצם, אתה מוכר לאנשים שהעובדות לא חשובות.
אתם חייבים לסלוח לידידי דני, הוא מתרגז
כשאף אחד לא מתייחס אליו.
בלינדה. בלינדה.
יש לי הפתעה בשבילך. -איך את מכירה את בלינדה וסטברוק?
אנחנו באותו חוג התעמלות במים. היא חסרת עכבות.
היי! כן. -שילה דייל נורטון!
עכשיו רובין. -נכון. רובין.
כן. -סליחה. שכחתי.
התחתנת עם ההיפי היהודי הזה כדי לעצבן את הורייך.
היא חסרת עכבות. -אוי, אלוהים.
זה לא היה... אני לא באמת... לא עשיתי את זה. לא עשיתי את זה.
את עדיין הכי רזה בחדר, כמו תמיד.
את יודעת, טניה,
אני זאת שלימדה אותה איך להקיא לפני שיעור בלט.
כולנו היינו עושות את זה באותם ימים.
לא, זה נורא. -זה נורא.
וואו. -אוי, אלוהים.
לקח לי הרבה שנים להתגבר על השטות הזאת.
למזלי, פגשתי את הפסיכולוג הכי מדהים בעולם,
ד"ר סלבטור אמאני,
והוא גרם לי להיפתח.
אתה יותר גרוע מרייגן. באמת.
הוא רוצה שנאמין שהוא נלחם במלחמות
ולא רק שיחק בסרטים עליהן.
הספר שלי בכלל לא פוליטי.
הכול פוליטי. הכול.
זה היה פוליטי כשרייגן הזעיק את המשמר הלאומי לירות בנשק
על סטודנטים אמריקאים.
אזרחים שהפגינו בשקט נגד המלחמה התוקפנית בווייטנאם.
הנה זה מתחיל. הנה מתחיל הסיפור הווייטנאמי.
את לא עושה את זה יותר, נכון? מתגנבת ומקיאה?
מה? אוי ואבוי, ברור שלא.
זה קטע של נערות.
ואני לא נערה, מן הסתם. כבר לא.
לא, את זקנה ועדיין חולה.
מצבך גרוע יותר.
ד"ר אמאני עזר לי להבין שזה מעולם לא היה קשור לאוכל.
זה עניין של שליטה.
שליטה.
זאת עובדה. אני הייתי שם וגם אתה.
עד שהסתלקת ונסת על נפשך
בזמן שאנחנו חטפנו מכות ונעצרנו.
ולמרות זאת התחננת שנזמין אותך לביתנו.
אשתי התחננה.
זה הנרטיב שלך, לא שלי.
שזה בדיוק מה שדיברתי עליו,
אם חושבים על זה, כי זה הסיפור של דני.
האמת היא שנכנסתי חזק לעסקי הכושר. אירובי. אני מלמדת את זה.
וזה כל כך ממכר. במובן טוב.
אבל זה... את מלמדת?
כאילו, מה, פשוט... כמו תחביב?
או כמו משהו שפשוט מעסיק אותך?
לא, עבודה. כן, עסק. פגשתי מישהי מוכשרת...
למה לא ידעתי על זה?
לא יודעת, אולי כי את אף פעם לא מפסיקה לדבר על עצמך.
את תמיד היית הכי טובה בבלט.
ואז פרשת, ואף אחת מאיתנו לא ידעה למה.
אם כי היו לנו תיאוריות משלנו.
כן, אני לא ממש זוכרת.
וזה ממש לא העסק שלך, פרה.
וואו, אני... את יודעת מה?
אני אלך לראות מה עם מאיה. -לא, היא בסדר.
העוזרת שלנו איתה, הן צופות
בסרט של דיסני במסך הגדול. -יופי. טוב.
סליחה. אני מצטערת.
כלבה מטומטמת שכמוך. תפסיקי! תפסיקי מיד!
תפסיקי!
תפסיקי! תפסיקי! תפסיקי!
את לא צריכה את זה. את לא צריכה את זה יותר.
את יכולה לעשות את זה.
את יודעת שאת יכולה.
את יכולה לעשות את זה.
את יכולה לעשות את זה. את יודעת שאת יכולה.
את יכולה לעשות את זה.
היי, אמא.
תרגום: מרב שמבן