Пея за контрола.
Той е всичко.
Имам власт над себе си.
ЗАЕДНО СМЕ СИЛНИ
Когато някой ми заяви, че го правим за стройна фигура,
му казвам това, което чувам от вас,
жените от "Заедно сме силни" в цялата страна.
Браво, Тъскалуса!
Че вече не се боите да ходите пеша до колата си нощем.
- Без лютив спрей... - И не носите лютив спрей,
защото излъчвате увереност.
Вече никой не смее да ви закача, нали?
Силни сме.
Спрели сте да тормозите тялото си
- с хапчета и диети... - Да го направим!
...и вече се грижите за него с движение и интуитивно хранене.
Честито, Тампа!
- Вече имате собствен бизнес... - Трентън!
...и се махате от насилника във връзката ви.
Тълса!
Принципът на "Заедно сме силни" е жените да ръководят.
Да са финансово независими.
Силни.
Да! Заедно сме силни!
Не само укрепваме мускулите си.
Създаваме общност, от последователи ставаме водачи.
Обучаваме, споделяме, развиваме се, трупаме увереност,
смели сме и всеотдайни,
работим за себе си, сами ръководим съдбата си.
Контрол.
Госпожо.
- Благодаря. - Моля.
- Бихте ли намалили музиката? - Разбира се.
Нищо.
Все едно какво, просто да е нещо ново.
Не.
Добре, тогава първо аз.
Днес научих, че може да излекуваш порязано с кърма.
Странно, нали?
Но замисли се - тялото ти произвежда нещо, което е и лекарство, и храна.
Не? Добре, миличка, лека нощ.
- Лека нощ. - Обичам те.
- И аз. Лека нощ. - Наспи се добре.
Ухае божествено.
Скоро не бях ползвал грила.
Но да видим още ли ме бива.
Не че се хваля, обаче е идеално изпечено.
Вкусно е. Благодаря.
- Добре дошла у дома. - Радвам се, че съм тук с теб.
Хубаво е, харесва ми.
Беше подарък. От познат покрай работата.
- Радвам се, че ти харесва. - Една от многото наслади на живота с теб.
Мая сигурно ти се радва.
Не колкото ми се иска, докато вися на летището в Синсинати.
Но не се оплаквам. Хубаво е, че с Моника станаха приятелки.
Липсата ти се усещаше.
Значи този път в Синсинати?
Или Тълса? Започнаха да ми се смесват.
Работата ми харесва, но...
Еднотипна е.
Мисля да предложа на екипа някой друг да поеме част от пътуванията.
Нали не искаш да спираш сега, когато си близо до върха?
Може би имам други върхове, други грижи. Мая.
- Работата ми с фондацията. Тъкмо започвам. - Никога не си печелила по-добре.
Само си представи колко хубави неща ще можеш да правиш по-натам.
Трябва да мисля и за здравето си, за възстановяването си.
Психическото и физическото.
Разбира се. Трябва да се грижиш за себе си.
Но не използваш ли фондацията и за да помагаш на бившия си мъж?
Да. Спонсорирахме Дани заради екологичните му проекти.
Те са част и от нашата мисия.
Разбира се, занимаваме се и с друго.
Съжалявам. Има нещо сбъркано в екологията.
Да спреш човека да не унищожава природата,
когато самата природа е безпощадна.
Какво беше това?
Да мислиш, че човек може да сложи край на това, е...
Не чу ли това? Сякаш има някого отвън.
Сигурно е от вятъра. Ще проверя.
Не, няма нужда. Мога и аз да погледна.
Благодаря. Стой тук и хапвай.
Беше прав. Нямаше никого.
Добро утро, приятели, врагове и всички останали.
Ако сте се събудили и слушате гласа ми,
добре дошли.
Слушате "Фрийуейвс", последния бастион на Сан Диего за прогресивни разговори
на вълните на радио Кей Ес Ей Уай с вашия водещ Дани Рубин.
Както винаги, с мен в огромното ни студио
е големият ми приятел, брат по оръжие,
- по много начини любовта на живота ми... - Боже, с всяка седмица е по-дълго.
- И ти си все по-дълъг с всяка седмица. - Невъзможно. От пети клас съм си 1,80 м.
- Абсурд. - Училищният автобус ми беше тесен.
- Махнаха първия ред седалки заради мен. - Сигурно. Представям ви Джери Голдман.
Джери, ще разкажем ли на хората какво сме им приготвили тази седмица?
- Както винаги, не знам какво правим. - Екстра. Още по-добре.
Да започваме. Днес ще говорим за извратения произход
на американската любов към изкопаемите горива и как те тровят планетата.
Ще обсъдим и някои радикални, нови идеи за възобновяеми алтернативи.
Олио за готвене! Да не повярваш, че точно то ще ни спаси задниците.
Ще стигнем и дотам, Джер. Дай ми една секунда.
Ще пуснем интервю, което взехме
от една млада жена, която опознах добре през последните две години.
Тя ме запали
по един нов и далновиден начин как да движим колите и живота си.
Пържим пилешко месо с него. Картофени кюфтета, пържени картофи.
- Яко, а? - Джери!
Просто много се кефя, че съм тук, при теб, човече.
Да. Ще стигнем и дотам,
но първо да отдадем дължимото на поддръжниците си.
Работата ни във "Фрийуейвс"
е възможна благодарение на щедрата подкрепа от фондация...
Фондацията "Заедно сме силни".
Това е нестопанска организация, която подкрепя
усилията да направим света по-чист, по-толерантен и по-справедлив.
Екипът на "Фрийуейвс" благодари за визионерската им подкрепа.
- Какво те прихвана? - А теб?
- Откачи ли? - Правим го всяка седмица.
- Бившата ти жена... - Аз правя увода.
...е надвиснала като дявола над нас.
Шест, седем, осем!
Готови да разчупим кръста. И раз. Пълен кръг.
По-отривисто, да! Шест, седем и наляво.
Извинявай.
- Проблем ли има? - Ще се справя.
Вземи да идваш навреме.
- Да. - Седем, осем. И раз, два.
Я да видя енергични рамене. Точно така.
Да започнем отначало. Раз!
Можете и по-добре. Постарайте се.
- Не те очаквах на тренировката ми. - Сутринта ми беше по-свободна.
Не искаш ли да пием кафе, преди да те повлече денят?
Боже, искам, обаче имам... Какво имам?
Адвокатите в 10 ч. и данъчните в 11 ч.
Надявах се да намерим малко... Няма значение.
Просто исках да говорим без целия екип.
И на мен много ми се иска. Да си насрочим вечеря.
Имаме голям повод за празник.
От тази седмица вече официално проникнахме във всичките 50 щата.
Казах "проникна", без да се захиля. Виж ти, всички помъдряваме.
Мислех, че сме първенци, но се навъдиха копирачи,
с името ни се злоупотребява, но се справихме.
- Да видим. Вечеря тази седмица... - Как сме се справили?
- Какво? - С копирачите.
Адвокатите се задействаха. Не питай. Тези хора пипат много ефективно.
Добре, на вечерята само аз и ти ли ще сме, или и половинките ще дойдат?
Ще ми кажеш ли с кого се виждаш? Потайна си, и с право.
Нищо сериозно.
Задявка без обвързване. Само не с Дани.
- Не и с Дани. - Не е с него.
Тогава се радвам за теб.
Не ми допада идеята адвокатите да се занимават с това.
- Каква друга възможност има? - Знам ли. Да не съдя подражателите.
Те крадат от теб.
В началото и аз откраднах.
Казвам, че съм открила аеробиката,
както Колумб е "открил" Америка.
- Не е ли той откривателят на Америка? - Тя вече си е била там.
Той само я е присвоил и експлоатирал.
Той я е завладял.
Не се извиняваме за успеха си. Празнуваме го.
Но на каква цена за околните?
Успехът на начинанието се дължи на теб.
Да се разрасне в национален мащаб - твоя идея.
Историята на трансформацията - твоя идея.
Изкарах я моя,
но не искам някой да бъде превземан, подчинен.
Виж ме.
Никому нищо не дължиш.
Прав си.
- Аз изградих това. - Ти изгради всичко това.
Този красив дом. Всичко е благодарение на теб.
Но значи ли, че...
трябва да съм сама?
- Не си сама. - Но си говоря сама.
Запълвам дома си с призрака на една пропаднала връзка.
Не, там някъде има някого.
Ехо!
Има ли някого?
Има ли?
Не ми харесва. Тая работа хич не е добре.
Да дойда с бухалката си? Ще направя периметър.
Имам аларма. Не се страхувам, просто ми е любопитно.
Кой троши нещо и после се връща да го смени?
Пълно е с откачалки сега, когато си известна и богата.
Ще дойда след работа.
Благодаря. Сама ще се справя.
Просто заживях на плажа, за да потърся уединение.
Искам да гледам океана и никой да не ме притеснява.
Но не стана така.
Дори когато съм сама...
Все още си там.
А океанът е най-голямото огледало на света.
Кой ще говори днес?
Човекът, когото най-малко харесвам. Аз.
Направих година.
Хариет, това е прекрасна новина.
Чудо голямо!
Пропилях трийсетина години в преяждане. Една година не е повод за празник.
Напротив! И всички ще отбележим повода.
- Много се гордея с теб. - И аз - с теб.
И с нас, че си осигурихме място за срещи в реалния свят.
- И нормални столове! - Стига, дреболия.
Бяха фирмен разход.
Стига. Щом ще празнуваме по моя повод, и ти няма да се отървеш.
- Ще си направя периметър. - Бих го нарушила, ако се налага.
Ехо?
Знам, че има някого. Така че просто се покажи.
Ще стоя тук, докато не се появиш.
Тайлър?
Привет, Шийла.
Не ме бива в дебненето.
Отначало ме уплаши.
- Наистина ли? - Да.
Извинявай.
- Ще ми кажеш ли какво правиш тук? - Да.
Но не съм много сигурен.
Знам, че съм ти ядосан, май и в това не ме бива,
но вината за случилото се с мен и Бън до голяма степен, ако не изцяло, е твоя.
Ще трябва да ми обясниш.
Ами бяхме си добре с нея.
Върнахме се в Щатите, тя отново преподаваше.
Обича работата си, зарежда я с енергия.
- После ти насъска адвокатите си срещу нас. - Не знам за такова нещо.
Странно, казаха ми, че им е наредено от фирма "Шийла Д. Рубин".
"Да се прекрати дейността."
Бъни искаше да оспорваме, но не виждах смисъл. И тогава тя побесня.
Яко нарани чувствата ми.
После отиде в Мексико, според мен за да си го върне.
Искаше да ти го върне.
Да ти отмъсти.
Как точно ще ми го върне?
Не знам. Ще трябва да питаш гаджето си от мола.
Едно е да зареже мен,
но Гиджит няма вина.
Бяхме като семейство.
Да ти се намират моркови?
Тя ги обожава.
- Ще си вземеш ли чантата? - Да.
Здрасти, миличка.
Интересно място си избрал.
Оттук вземаме рециклираното гориво,
така дойдохме за едно специално момиче.
Пораснала ли си за две седмици?
Не, мама ми купи кецове с дебела подметка, с тях съм с 5 см по-висока.
Придържат глезените й.
- Чудесно. - Хайде, мила. Обичам те.
- И аз, мамо. - Ще ми липсваш. Приятно изкарване!
Добре, чао.
Ще пътувам извън страната.
Така че трябва да те питам.
- Трябва ли да знам къде отиваш? - Не, но добре - в Мексико.
Ще се върнеш, нали?
- Разбира се. - Супер.
Ще е по женски, отивам на курорт. Изморих се да пътувам.
Добре, одобрявам.
Как е тя?
Здрасти.
Добре е.
В момента я отвращават миризми и определени материи.
Хавлиените изделия доста я нервират.
Спомняш ли си при теб да е било така?
- Струва ми се много отдавна. - Да, знам.
- Ще й мине. - Дано.
Моля те да й го кажеш, да не мисли, че е завинаги.
Но тя е млада. По-млада.
Няма опита, който с теб имаме. Донесе ли...
- Да. Разбира се. - Супер. Боже, да.
Да знаеш, тя лъже, че си чисти зъбите с конец.
Не искам да я засрамвам, но просто го имай предвид.
Важно е да си чисти зъбите с конец. Вече е с постоянни зъби.
Чудесно.
Приятно изкарване в Мексико.
Почини си. Заслужаваш го.
Ето това ми трябваше.
- Щастлива ли си? - След едно питие ще съм на седмото небе.
Имам предвид в живота.
Имаш ли се за щастлива?
Не във всяка възможна секунда.
Но сега се чувствам по-добре.
Удовлетворена.
Изпитвам дълбока удовлетвореност от живота.
Гордея се с успехите си.
Съпругът ми най-сетне свикна с мисълта... О, не!
- Да не те разстроих? - Не.
Не исках да се фукам. Просто ти попита и реших да съм честна.
- Не плачи. - Не. Много се радвам за теб. Наистина.
Тук е хубаво. Ще се разходя.
Шийла! Не ми се измъквай.
По-добре остани и ми кажи какво става.
Не мога. Ще си помислиш, че хич ме няма.
Няма накъде повече.
Не исках да прозвучи така.
Каквото и да кажеш, не ще си променя мнението за теб.
Може би те доведох тук под фалшив предлог.
Ясно. Колко фалшив?
Искам да отпразнуваме успеха си и да прекарам времето си с теб.
Но дойдох тук и за да го видя.
Джон.
Той знае ли?
Не, и знам, че звучи откачено, но в действителност е още по-шантаво.
- Тайлър ме навести. - Той има пръст в това?
Добре, май трябва и двете да се разходим. Да повървим.
Значи Бъни дошла тук, за да го прелъсти и така да ти го върне?
Това ми каза Тайлър. Нямам причина да се съмнявам.
Джон би ли се хванал на въдицата?
На моята се хвана, нали? Знам, че е прекалено,
но трябва поне да видя с очите си, да се уверя лично.
И какво знаем дотук?
Имаме адрес.
- Недалеч от тук е църквата му. - Неговата църква?
Ами не мога да се изтърся в дома му, нали?
Не, не може. Но в божия храм?
Добре, Шийла, обичам те. Подкрепям те.
Но това започва да ме плаши.
Ти вече надмогна Джон. Израсна.
Помогна на мен и на хиляди жени да израснем.
Знам, но едно е какво казвам, друго - как се чувствам.
Истината е, че много мисля за него. Той е в главата ми.
Дори не излизам с никого, Грета.
Говоря си с него сама в къщата.
Както говорех със себе си и с Кели.
Просто искам да видя с очите си какво става.
Тогава ще продължа напред. Или може би...
Добре, в такъв случай идвам с теб.
И още как!
Здравей, Шийла.
Очакваше ли ме?
Не толкова скоро, но да.
Защо?
В сряда и събота е мой ред да се грижа за децата.
Сигурно си изненадана да ме видиш в такава светлина.
Не, това е идеално.
Радвам се да те видя такъв.
И за мен е изненада. Повярвай ми.
Не съм осъзнавал колко напрегнат съм бил.
Чак като дойдохме тук, ми олекна.
Не веднага, но след време.
Правя това два часа седмично, докато жените са на тренировка.
После ще те разведа с удоволствие.
Изградихме
нещо скромно, но необикновено.
Прощавай, каква тренировка?
И пет, шест. Пет, шест, седем, осем! И раз, два, три.
Раз, два, три.
Раз, два, три. Без труд няма резултати!
И теглим навътре. Навътре.
Пет, шест. Пет, шест, седем, осем и усукваме.
И усукваме...
Починете си малко.
Този път няма да дам да ме оставиш без работа.
На тази тренировка не вземаме пари, скъпа.
Искам да кажа, тя ми плаща.
Не гледай учудено.
Ти беше тази, която ми се кълнеше как упражненията ни правят силни.
Търсехме учител и Бъни се отзова.
Какво искаш сега? Кръв?
С Тайлър лепнахме хепатит Б заради тъпите пиърсинги за годежа.
Кръвта ми е калпава.
Не съм тук да ти взема работата.
А защо си дошла?
Тайлър ме навести.
И какво ти каза?
Че му липсваш и че ми бил ядосан. И има защо.
Как изглеждаше?
Нещастен.
Чудесно.
Значи дойде в Мексико, за да ми кажеш как е Тайлър?
Дойдохме да ти предложим пари от фондацията "Заедно сме силни"
за обществената ти дейност.
Да ви рекламирам, за да ви намалят данъците?
- Гледайте си работата! - Не. Грета просто...
Знам, че искаш да помогнеш, но за друго сме дошли.
Дойдохме... Аз дойдох тук...
Подозирах, че искаш да ме накажеш,
като ми отнемеш нещо, което и без това не беше мое.
Така ми се пада,
защото си приписах нещата, на които ти ме научи.
Ти ме въведе в аеробиката, когато бях зле психически,
и тя ме спаси.
- Ти ме спаси и аз се подобрих, и... - Натрупа цяло състояние от нея.
- Да, и това беше ужасна постъпка. - Не искам да ти прощавам.
Не искам това, а да ти отдам дължимото. Ти беше първата, от теб се научих.
Не бях първата. И мен ме научи друг.
Тогава може би заслугата е на всички ни.
Имаш ли нещо против да се присъединя?
Искам да си подредя мислите.
Направете място, дами.
Не си го измислям. Учените са го доказали.
Когато хората правят нещо в синхрон,
когато се движим заедно, особено на музика,
мозъкът ни отделя вещество - останете да чуете -
което ни кара да се чувстваме свързани с непознатите хора около нас.
Всички го изпитваме интуитивно, докато пеем в хор, крещим на футболен мач
или играем аеробика.
Но чуйте най-хубавото.
Същото вещество ни кара да се чувстваме свързани
с нещо много по-важно от нас.
С някаква по-висша сила или Бог. Или просто с вечността.
Мисля, че това е чудо, а вие?
Като се замисля, започнах, защото търсех контрол,
а е трябвало само да се освободя от него, за да се докосна до вечността.
Превод на субтитрите Катина Николова